Справа № 570/5587/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 570/5587/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

апелянта та її представника, представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від "12" січня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Заборольської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

суддя в 1-й інстанції - Сидоренко С.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 р. ОСОБА_2 у справі звернулась до суду з позовом до суду про стягнення з Заборольської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2002р. по 31.10.2010р. з урахуванням індексаційних та компенсаційних виплат в сумі 385 139, 11 грн.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 12.01.2018р. адміністративний позов ОСОБА_2 до Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996р., ратифікованої Законом України від 14.09.2006р. №137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

У відзиві на апеляційну скаргу Заборольська сільська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 12.01.2018р. залишити без змін. Вважає, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення відшкодування за весь час вимушеного прогулу визначальними є такі юридично значимі обставини, як причина вимушеного прогулу, його строк та розмір заробітку працівника за два останні календарні місяці для розрахунку суми відшкодування. Зазначає, що на день закінчення повноважень позивачки на виборній посаді 05.11.2015р., який можна вважати днем її звільнення, між сторонами не виникало спору про невиплату з вини відповідача будь-яких належних позивачу сум, у тому числі за час вимушеного прогулу.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Cудом першої інстанції встановлено, що про порушення своїх прав позивачка взнала в квітні 2002 року з аналогічним позовом позивачка зверталась до Рівненського районного суду. Ухвалою від 09.04.2013р. Рівненського апеляційного суду провадження у справі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням індексаційних та компенсаційних виплат закрито та ухвала позивачкою не оскаржувалася.

Даний адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених ст.122 КАС України.

Позивач з заявою про поновлення пропущеного строку до адміністративного суду не зверталась .

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду виходив з того, що твердження представника позивача в судовому засіданні про те, що відповідно до ст.233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, є помилковим оскільки, на спірні правовідносини вказана правова норма не поширюється, так як дана норма застосовується лише до правовідносин, коли право особи на отримання такої виплати не оспорюється і спірна виплата була їй нарахована проте, з певних причин не виплачена. Законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до адміністративного суду і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду, а також те, що у цій справі судом встановлено обізнаність позивача про порушення її прав ще у 2002 році, проте з позовом до суду вона звернулася лише 14.12.2017р., тобто після спливу встановленого законом строку.

На обгрунтування своїх висновків суд першої інстанції зазначив:

частиною 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, законодавець визначив, що процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об'єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 р. №13глава XV КЗпП України не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому, вимоги ст.238 КЗпП України про право органу який розглядає спір постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум (крім передбачених ст.235 КЗпП України виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови дотримання строків звернення з позовом до суду.

Дана позиція знайшла своє відображення в Постанові Вищого адміністративного суду України від 06.06.2013 р. № к/9991/79888/11.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким адміністративний позов залишено без розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до оглянутої судом апеляційної інстанції цивільної справи №2-181/2001 за позовом ОСОБА_2 до Заборольської сільської ради про визнання незаконним дострокового припинення її повноважень, як сільського голови, зобов"язання не чинити перешкод у виконанні нею обов"язків сільського голови, встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2001р. №2-181/2001 визнано незаконним дострокове припинення повноважень сільського голови ОСОБА_2, поновлено її на посаді Заборольського сільського голови Рівненського району Рівненської області з 18.05.1999р. Стягнуто із Заборольської сільської ради Рівненського району: на користь ОСОБА_2 3741 грн. 50 коп. за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним рішення Х сесії Заборольської сільської ради №68 від 18.05.1999р. і рішення №69 від 27.05.1999р. про призначення позачергових виборів сільського голови і зобов'язати сільську раду не чинити ОСОБА_2 перешкод у виконанні нею обов'язків сільського голови села Забороль. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 149 грн. 58 коп. допущено до негайного виконання.

19.06.2001р. Рівненським районним судом Рівненської області видано виконавчі листи по справі №2-181/2001 в тому числі і в частині рішення звернутого до негайного виконання.

31.03.2002р. пройшли вибори Заборольського сільського голови де головою обрано Шевчук Т.В..

19.04.2002р. державним виконавцем Рівненського районного відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-181 від 19.06.2001р. в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді Заборольського сільського голови, а 10.05.2002 року зазначений виконавчий лист повернутий суду, без виконання, в зв"язку з обранням нового голови Заборольської сільської ради.

В матеріалах зазначеної справи також міститься інформація слідчого прокуратури рівненської області від 14.03.2006 року, відповідно до якої, прокуратурою проводиться досудове слідство по кримінальній справі порушеній по факту невиконання службовими особами Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області рішення Рівненського районного суду від 19.06.2001 року, що свідчить про невиконання зазначеного судового рішення.

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 знову обрано головою Заборольської сільської ради.

Таким чином, у період визначений в позовній заяві, у зв"язку з невиконанням судового рішення, ОСОБА_2 з дати його постановлення і до листопада 2010 року, часу обрання головою, не перебувала у трудових відносинах з Заборольською сільською радою.

Даної обставини ОСОБА_2 не спростувала.

Тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч.2 ст.233 КЗпПУ, оскільки, при розгляді даної справи не встановлено факт перебування ОСОБА_2, у визначеному нею періоді, в трудових відносинах з Заборольською сільською радою. Не встановлено зазначеного і постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року справа №570/3880/16-а, на яку в своєму позові посилається позивач.

За таких підстав, так як позивач не перебувала в трудових відносинах з сільською радою, вимоги позивачки, за визначений нею період, у зв"язку з обранням 31.03.2012 року іншої особи головою сільської ради, не можуть бути пов'язані з відшкодуванням середнього заробітку як за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення вірно врахував строки звернення ОСОБА_2 з зазначеним позовом.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від "12" січня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "21" травня 2018 р.