Справа № 812/1267/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року справа №812/1267/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Василенко Л.А., секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області Заброднього Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 812/1267/17(головуючий І інстанції Секірська А.Г.), яке складено в повному обсязі 09 лютого 2018року у м.Сєвєродонецьку, за позовом ОСОБА_2 до Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі-позивач, апелянт-1) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом (з урахування уточнень) до Марківської районної державної адміністрації Луганської області(далі-відповідач), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження заступника, виконуючого обов'язки голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області І.Л. Копатька № 217-к «Про визначення дати припинення роботи на посаді голови Марківської райдержадміністрації»;

- поновити позивача з 21.07.2017 на посаді голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області;

- зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату допомоги з тимчасової втрати працездатності за періоди з 22.05.2017 по 02.06.2017, з 06.06.2017 по 16.06.2017, з 21.06.2017 по 30.06.2017, з 10.07.2017 по 21.07.2017, з 24.07.2017 по 02.08.2017;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період вимушеного прогулу з 03.08.2017 та за весь час затримки виплати належних при звільненні сум.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до розпорядження Президента України від 04.04.2014 № 464/2014-рп позивача призначено на посаду голови Марківської РДА. З 11.04.2014 приступив до виконання обов'язків. Розпорядженням Президента України від 04.02.2015 № 109/2015-рп позивача перепризначено на цю посаду. До виконання обов'язків приступив з 06.02.2015.

Розпорядженням Президента України від 23.01.2017 прийнято відставку згідно з частиною десятою статті 118 Конституції України.

21.07.2017 заступником голови, виконуючим обов'язки голови Марківської РДА І.Л.Копатько видано розпорядження № 217-к «Про визначення дати припинення роботи на посаді голови Марківської райдержадміністрації», яким припинено повноваження позивача як голови Марківської РДА з 21.07.2017. Підставою винесення розпорядження зазначено ст.ст. 6, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп «Про відставку голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області», п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 298 «Деякі питання, пов'язані з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України», листки непрацездатності, табелі обліку використання робочого часу за червень, липень 2017 року, акти про відсутність працівника на робочому місці від 06.06.2017, 12.06.2017, 20.06.2017, 26.06.2017, 04.07.2017, 12.07.2017, 20.07.2017.

Позивач вважає, що зазначене розпорядження видане з перевищенням службових повноважень, всупереч Конституції України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки повноваження позивача припинено в період тимчасової непрацездатності. З 23.01.2017 по 02.08.2017 позивач перебував на лікуванні, листки непрацездатності передані відповідачу. Чинним законодавством не передбачено звільнення в період тимчасової непрацездатності, про що зазначено у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9. Заступник голови Марківської РДА І.Л.Копатько, ігноруючи вимоги закону, видав незаконне розпорядження, порушивши права позивача при проходженні публічної служби.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, зобов'язав Марківську районну державну адміністрацію Луганської області провести нарахування та виплату допомоги з тимчасової втрати працездатності на підставі листків непрацездатності:

- від 02 червня 2017 року серії АГО № 674242 за період з 22.05.2017 по 02.06.2017;

- від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689 за період з 06.06.2017 по 16.06.2017;

- від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 за період з 21.06.2017 по 30.06.2017;

- від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839 за період з 10.07.2017 по 21.07.2017.

У задоволенні решти позовних вимог - було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що фактично звільнення позивача відбулося на підставі акта Президента України, а оскаржуваним розпорядженням визначено дату припинення роботи ОСОБА_2 на посаді голови Марківської райдержадміністрації, а тому оскаржуване розпорядження прийнято заступником голови, виконуючим обов'язки голови райдержадміністрації в межах повноважень.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач. Звернувся з апеляційною скаргою в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що розпорядження №217-К видане з перевищенням службових повноважень, всупереч Конституції України, оскільки повноваження припинені в період тимчасової непрацездатності. З 23.01.2017 року по 02.08.2017 року перебував на лікуванні, а тому підстав для звільнення у відповідача не було.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції не прийняв заходи щодо надання відповідачем довідки про середню заробітну плату, чим порушив право ОСОБА_2 на стягнення з відповідача середнього заробітку за період вимушеного прогулу.

З рішення суду першої інстанції також не погодилось Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі по-тексту управління, апелянт-2). Звернулось з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом-2 було зазначено, що судом першої інстанції не залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Крім того, управління зазначає, що позивачем вибрано неправильний спосіб захисту своїх прав щодо нарахування та виплату допомоги з тимчасової втрати працездатності за періоди з 22.05.2017 по 02.06.2017, з 06.06.2017 по 16.06.2017, з 21.06.2017 по 30.06.2017, з 10.07.2017 по 21.07.2017, з 24.07.2017 по 02.08.2017 роки, оскільки позивачу необхідно було оскаржувати рішення комісії із соціального страхування Марківської районної державної адміністрації Луганської області про відмову у призначенні допомоги з тимчасової втрати працездатності.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Позивач, представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах суд вважав можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з'явилась.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Розпорядженням Президента України від 04.04.2014 № 464/2014-рп відповідно до статей 112 та 118 Конституції України ОСОБА_2 призначено головою Марківської районної державної адміністрації Луганської області (арк.спр. 5).

Згідно із розпорядженням голови Марківської РДА Луганської області від 10.04.2014 № 219-к В.О. Чернік приступив до виконання обов'язків на посаді голови Марківської райдержадміністрації Луганської області з 11 квітня 2014 року (арк.спр. 7).

Присягу державного службовця позивачем прийнято 11.04.2014, та присвоєно 7 ранг державного службовця, що підтверджується відомостями з трудової книжки УКР № 0283020 від 10.03.1983 (арк.спр. 12-16).

Розпорядженням Президента України від 04.02.2015 № 109/2015-рп ОСОБА_2 призначено головою Марківської районної державної адміністрації Луганської області (арк.спр. 6).

Відповідно до розпорядження Марківської РДА Луганської області від 06.02.2015 № 50-к В.О. Чернік приступив до роботи на посаді голови Марківської райдержадміністрації Луганської області з 06 лютого 2015 року (арк.спр. 8).

Відповідно до апеляційної скарги позивача спірним питанням є визначення правомірності дій відповідача при визначенні дати припинення роботи на посаді голови Марківської райдержадміністрації ОСОБА_2 на реалізацію Розпорядження Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп у період перебування на лікарняному, та наявність підстав для поновлення позивача на посаді голови Марківської РДА Луганської області.

Згідно з апеляційної скарги Управління спірним питанням є правомірність оплати листків непрацездатності.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, суд зазначає, що згідно з листом непрацездатності від 21.07.2017 серії АГТ № 353839, ОСОБА_2 у період з 10.07.2017 по 21.07.2017 перебував на лікарняному.

Розпорядження № 217-к видано 21.07.2017, тобто у період перебування позивача на лікарняному.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 298 затверджено Порядок розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України (далі - Порядок № 298).

Абзацом першим пункту 15 Порядку № 298 передбачено, що на підставі акта Президента України або Кабінету Міністрів України щодо призначення на посаду чи звільнення з посади особи в установленому порядку відповідним органом або підприємством у триденний строк видається наказ (розпорядження) за місцем її роботи, в якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або припинення роботи.

Судом установлено, що розпорядженням Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп відповідно до частини десятої статті 118 Конституції України прийнято відставку голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області ОСОБА_2 (арк.спр. 9).

Згідно із частиною десятою статті 118 Конституції України якщо недовіру голові районної чи обласної державної адміністрації висловили дві третини депутатів від складу відповідної ради, Президент України приймає рішення про відставку голови місцевої державної адміністрації.

У березні 2017 року ОСОБА_2 оскаржив зазначене розпорядження Президента України в судовому порядку, постановою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2017 у справі № 800/83/17 відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до Президента України про скасування розпорядження Президента України від 23.01.2017 № 6/2017 -рп «Про відставку голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області» (арк.спр. 102-103).

Постановою Верховного Суду України від 01.08.2017 у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено, та погоджено висновок ВАСУ про відсутність підстав для задоволення позову (арк.спр. 104-105).

Розпорядженням заступника голови, виконуючого обов'язки голови Марківської РДА Луганської області І.Л. Копатько від 21.07.2017 № 217-к «Про визначення дати припинення роботи на посаді голови Марківськоїрайдежадміністрації», визначено, керуючись статтями 6, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Розпорядженням Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп «Про відставку голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області», відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 298 «Деякі питання, пов'язані з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України», враховуючи листки непрацездатності АГТ № 220561, АГТ № 220581, АГТ № 220666, АГТ № 220773, АГТ № 220944, АГТ № 218996, АГЮ № 674242, табелі обліку використання робочого часу Марківської райдержадміністрації за червень, липень 2017 року, акти про відсутність працівника на робочому місці від 06.06.2017, 12.06.2017, 20.06.2017, 26.06.2017, 04.07.2016, 12.07.2016, 20.07.2017 вважати ОСОБА_2 таким, що припинив роботу на посаді голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області 21.07.2017 (арк.спр. 10).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

ОСОБА_2 в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом із тим зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених іншим законом, а саме - частиною десятою статті 118 Конституції України та пункту 15 Порядку № 298, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми частини третьої статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 23.01.2013 у справі № 6-127цс12.

На підставі викладеного суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження на реалізацію розпорядження Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп відповідач діяв правомірно, і норми частини третьої статті 40 КЗпП України щодо неможливості звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності до спірних правовідносин не застосовуються.

Також суд зауважує, що фактично звільнення позивача відбулося на підставі акта Президента України, а оскаржуваним розпорядженням визначено дату припинення роботи ОСОБА_2 на посаді голови Марківської райдержадміністрації.

При цьому порушення відповідачем триденного строку на видання розпорядження, передбаченого абзацом першим пункту 15 Порядку № 298, не є підставою для скасування правильного за змістом розпорядження, до того ж воно не призвело до порушення прав позивача.

Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 03.08.2017 є похідною від вимоги про поновлення на роботі, в задоволенні якої відмовлено, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про поновлення на посаді, вона задоволенню не підлягає з огляду на те, що поновлення ОСОБА_2 на посаді голови Марківської райдержадміністрації Луганської області без скасування розпорядження Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп неможливо, оскільки відповідно до положень статей 8 та 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України. Повноваження голів місцевих державних адміністрацій припиняються Президентом України у визначених законом випадках.

При цьому розпорядження Президента України від 23.01.2017 № 6/2017-рп було предметом розгляду у справі № 800/83/17, і позивачеві відмовлено в його скасуванні судовими рішеннями Вищого адміністративного суду України від 24.04.2017 та Верховного Суду України від 01.08.2017.

Щодо посилань позивача на видання оскаржуваного розпорядження Копатьком І.Л. з перевищенням повноважень, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 6 Закону України від 09.04.1999 № 586- XIV «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до частини третьої статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» у разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації.

Як зазначалося вище, абзацом першим пункту 15 Порядку № 298 передбачено, що на підставі акта Президента України або Кабінету Міністрів України щодо призначення на посаду чи звільнення з посади особи в установленому порядку відповідним органом або підприємством у триденний строк видається наказ (розпорядження) за місцем її роботи, в якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або припинення роботи.

Згідно з положеннями розпорядження голови Марківської РДА ОСОБА_2 від 08.05.2014 № 256 «Про розподіл обов'язків між головою, першим заступником, заступником та керівником апарату районної державної адміністрації» (арк.спр. 82-98, 99), 21 липня 2017 року обов'язки голови райдержадміністрації виконував заступник голови Копатько Ігор Леонідович, оскільки перший заступник голови Трубіцин Сергій Михайлович перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності від 17.07.2017 серії АГТ № 221042 (арк.спр. 71).

Таким чином, оскаржуване розпорядження прийнято заступником голови, виконуючим обов'язки голови райдержадміністрації в межах повноважень.

Щодо доводів Апелянта-2 про зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності, суд зазначає що у періоди з 23.01.2017 по 02.02.2017, з 02.02.2017 по 17.02.2017, з 20.02.2017 по 10.03.2017, з 13.03.2017 по 22.03.2017, з 23.03.2017 по 18.05.2017, 19.05.2017, з 22.05.2017 по 02.06.2017, з 06.06.2017 по 16.06.2017, з 10.07.2017 по 21.07.2017, з 24.07.2017 по 02.08.2017, позивач був тимчасово непрацездатним і знаходився на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності, а саме:

- від 23.01.2017 серії АГТ № 220561, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 23.01.2017 - 01.02.2017, стати до роботи - 02.02.2017 (арк.спр. 58-59);

- від 02.02.2017 серії АГТ № 220581, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 02.02.2017 - 17.02.2017, стати до роботи - 18.02.2017 (арк.спр. 56-57);

- від 10.03.2017 серії АГТ № 220666, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 20.02.2017 - 10.03.2017, стати до роботи - 11.03.2017 (арк.спр. 54-55);

- від 13.03.2017 серії АГТ № 220773, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 13.03.2017 - 22.03.2017, зазначено, що продовжує хворіти (арк.спр. 52-53);

- від 19.05.2017 серії АГТ № 220944, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 23.03.2017 - 18.05.2017, стати до роботи - 19.05.2017 (арк.спр. 50-51);

- від 19.05.2017 серії АГТ № 218996, виданий Марківським ЦПМСД, період непрацездатності 19.05.2017 - 19.05.2017, стати до роботи -20.05.2017 (арк.спр. 46-47);

- від 02.06.2017 серії АГІО № 674242, виданий Старобільською центральною районною лікарнею, період непрацездатності 22.05.2017 - 02.06.2017, стати до роботи - 03.06.2017 (арк.спр. 48-49);

- від 16.06.2017 серії АГТ № 276689, виданий Міловським РТМО, період непрацездатності 06.06.2017 - 16.06.2017, стати до роботи - 17.06.2017 (арк.спр. 38-39);

- від 30.06.2017 серії АГТ № 352616, виданий ЦМЛ ім. Титова м. Лисичанськ, період непрацездатності з 21.06.2017 по 30.06.2017, стати до роботи - 01.07.2017 (арк.спр. 40-41);

- від 21.07.2017 серії АГТ № 353839, період непрацездатності 10.07.2017 - 21.07.2017, стати до роботи 22.07.2017 (арк.спр. 42-43);

- від 02.08.2017 серії АГТ № 221116, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 24.07.2017 - 02.08.2017, стати до роботи - 03.08.2017 (арк.спр. 44-45).

Вищевказані листки непрацездатності прийнято до обліку Марківською РДА Луганської області, та ОСОБА_2 призначена допомога з тимчасової непрацездатності та здійснено відповідні виплати за листками непрацездатності від 23.01.2017 серії АГТ № 220561 - 3 271,80 грн (арк.спр. 59), від 02.02.2017 серії АГТ № 220581 - 5 405,60 грн (арк.спр. 57), від 10.03.2017 серії АГТ № 220666 - 6 419,15 грн (арк.спр. 55), від 13.03.2017 серії АГТ № 220773 - 3 439,40 грн (арк.спр. 53), від 19.05.2017 серії АГТ № 220944 - 19 604, 58 грн (арк.спр. 51), від 19.05.2017 серії АГТ № 218996 - 354,91 грн (арк.спр. 47).

За листком непрацездатності від 02.06.2017 серії АГІО № 674242, від 16.06.2017 серії АГТ № 352616, від 30.06.2017 серії АГТ № 352616, від 21.07.2017 серії АГТ № 353839, від 02.08.2017 серії АГТ № 221116 виплату допомоги з тимчасової непрацездатності позивачу не здійснено, оскільки Комісією із соціального страхування Марківської районної державної адміністрації було прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги у зв'язку з очікуванням роз'яснень щодо правомірності оплати листка непрацездатності, що підтверджується протоколом засідання Комісії із соціального страхування/ рішення уповноваженого/ Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 16.06.2017 № 15 (арк.спр. 185).

За листками непрацездатності від 16.06.2017 серії АГТ № 276689, від 30.06.2017 серії АГТ № 352616, від 21.07.2017 серії АГТ № 353839, від 02.08.2017 серії АГТ № 221116 виплату допомоги з тимчасової непрацездатності позивачу не здійснено, оскільки Комісією із соціального страхування Марківської районної державної адміністрації було прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги відповідно до наданого роз'яснення Станично - Луганського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 16.08.2017 № 01/70, що підтверджується протоколом засідання Комісії із соціального страхування/ рішення уповноваженого/ Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 16.08.2017 № 21 (арк.спр. 187).

Відповідач 07.08.2017 за вих. № 3/1985 звернувся до Станично - Луганського Відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з проханням надати роз'яснення, чи повинна райдержадміністрація оплачувати листки непрацездатності ОСОБА_2 від 16.06.2017 серії АГТ № 276689, від 30.06.2017 серії АГТ № 352616, від 21.07.2017 серії АГТ № 353839, від 02.08.2017 серії АГТ № 221116, а також довідки ПП «Дента-Лі» від 20.06.2017 № 8 та від 07.07.2017 № 9 (арк.спр. 188).

16.08.2017 Станично - Луганським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області було надано відповідь № 01/70 «Щодо оплати листків непрацездатності ОСОБА_2.», згідно з якою у разі звільнення ОСОБА_2 23.01.2017 оплаті підлягає лише листок непрацездатності з 23.01.2017 по 01.02.2017 (арк.спр. 189).

Таким чином, листки непрацездатності від 02.06.2017 серії АГІО № 674242, від 16.06.2017 серії АГТ № 352616, від 30.06.2017 серії АГТ № 352616, від 21.07.2017 серії АГТ № 353839, від 02.08.2017 серії АГТ № 221116 не оплачено за рішеннями Комісії із соціального страхування Марківської РДА, з посиланням на роз'яснення Станично - Луганського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області від 16.08.2017 № 01/70.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Абзацами першим та другим частини другої статті 22 Закону № 1105 визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності визначено в статті 23 Закону № 1105, так, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається:

1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;

2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби;

3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;

4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;

5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням;

6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням.

В протоколах Комісії з соціального страхування Марківської РДА жодної з підстав, визначених частиною першою статті 23 Закону № 1105, не наведено.

Згідно з положеннями частини першої статті 31 Закону № 1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Згідно із пунктом 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я від 09.04.2008 № 189, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280, випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров'я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - "стати до роботи".

З системного аналізу наведених норм слідує, що за умови надання роботодавцю працівником належним чином оформленого листка непрацездатності останній має право на допомогу по тимчасовій непрацезданості, за виключенням випадків, визначених частиною першою статті 31 Закону № 1105.

Судом установлено, що позивачем надано листки непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГІО № 674242; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616; від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839 за період з 10.07.2017 по 21.07.2017.

Трудові відносини ОСОБА_2 з Марківською РДА припинено 21.08.2017 шляхом видання розпорядження від 21.07.2017 № 217-к, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату допомоги з тимчасової втрати працездатності за періоди з 22.05.2017 по 02.06.2017, з 06.06.2017 по 16.06.2017, з 21.06.2017 по 30.06.2017, з 10.07.2017 по 21.07.2017.

Листок непрацездатності від 02.08.2017 серії АГТ № 221116, виданий Марківським РТМО, період непрацездатності 24.07.2017 - 02.08.2017, оплаті не підлягає, оскільки розпорядженням від 21.07.2017 № 217-к припинено роботу ОСОБА_2 на посаді голови Марківської РДА, тому в цій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив правильно.

Щодо, доводів ОСОБА_2 про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому наведеними нормами КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за несвоєчасну сплату сум, належних працівнику при звільненні.

Пунктом 2 розпорядження Марківської РДА від 21.07.2017 № 217-к зобов'язано начальника відділу фінансово - господарського забезпечення - головного бухгалтера апарату РДА виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за робочий період з 11.04.2016 по 10.04.2017, за 1 календарний день невикористаної додаткової відпустки за 5 років державної служби, 4 календарні дні за фактично відпрацьований період з 11.04.2017 по 06.06.2017 та здійснити відповідні розрахунки (арк.спр.10).

Також суд враховує той факт, що листки непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГІО № 674242; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 та від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839 були надані позивачем особисто лише 03.08.2017, а припинення трудових відносин відбулося 21.07.2017.

На час звільнення ОСОБА_2 допомога з тимчасової втрати працездатності на підставі окремих листків непрацездатності взагалі не була нарахована, тому що листки непрацездатності позивачем станом на 21.07.2017 надано не було. Тобто вини роботодавця в ненарахуванні зазначених сум при винесенні оскаржуваного розпорядження.

В подальшому позивачем 03.08.2017 було надано листки непрацездатності, за якими відмовлено в призначенні та виплати допомоги за рішеннями Комісії з соціального страхування Марківської РДА про відмову в такій виплаті (арк.спр. 185, 187). Питання щодо підстав для нарахування та виплати зазначених сум вирішено судом при розгляді даної справи, з наданням оцінки рішенням Комісії з соціального страхування Марківської РДА, та зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату допомоги з тимчасової втрати працездатності на підставі листків непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГО № 674242; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 та від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839.

Тобто, в правовідносинах, що виникли між сторонами, спір про зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності на підставі листків непрацездатності не може вважатися спором про розмір сум, належних працівникові при звільненні, в розумінні статей 116, 117 КЗпП України.

З огляду на наведене, в даних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату допомоги з тимчасової втрати працездатності на підставі листків непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГІО № 674242; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 та від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839.

При цьому суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апеляційної скарги Управління щодо не вирішення судом першої інстанції питання щодо скасування рішень Комісії з соціального страхування на підставі листків непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГІО № 674242; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 та від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839. Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції правильно надав оцінку правомірності необхідності оплати листків непрацездатності, однак не застосував положення частини 2 статті 9 КАС України яка надає суду можливість вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у даному випадку для ефективного захисту прав позивача слід вирішити питання щодо скасування рішень Марківської РДА, по відмові у нарахуванні та виплати допомоги з тимчасової втрати працездатності.

Частина 2 статті 308 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим вийти за доводи апеляційної скарги та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, скасувати рішення Комісії з соціального страхування Марківської РДА, по нарахуванню та виплаті допомоги з тимчасової втрати працездатності на підставі листків непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГІО № 674242; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 та від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839.

Частина 4 статті 317 КАС передбачає, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

При таких обставинах суд вважає, доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині скасування зазначених вище рішень рішення Комісії з соціального страхування Марківської РДА.

Повний текст постанови складений 21 травня 2018 року.

Керуючисьстатями309, 311, 315, 316 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 812/1267/17- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 812/1267/17- задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 812/1267/17- доповнити абзацом другим.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з соціального страхування Марківської районної державної адміністрації про відмову у призначенні допомоги з тимчасової втрати працездатності на підставі листків непрацездатності від 02 червня 2017 року серії АГО № 674242 за період з 02.06.2017; від 16 червня 2017 року серії АГТ № 276689 за період з 06.06.2017 по 16.06.2017; від 30 червня 2017 року серії АГТ № 352616 за період з 21.06.2017 по 30.06.2017; від 21 липня 2017 року серії АГТ № 353839 за період з 10.07.2017 по 21.07.2017.

Абзаци 2-6, вважати абзацами 3-7.

В решті рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 812/1267/17 - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

Л.А.Василенко