Справа № 335/3258/18
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/3258/18 2-а/335/175/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Воробйова А.В., за участю секретаря: Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області Денисова Олександра Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області Денисова Олександра Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого зазначив наступне.

13.03.2018 року інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Денисовим О.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія АР № 380360 та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням штрафу, як на посадову особу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 510 грн.

Вважає зазначену постанову незаконною та безпідставною, прийнятою без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без застосування принципу пропорційності, так як жодним доказом не підтверджено скоєння правопорушення, правопорушення він не скоював, внаслідок чого вказана постанова не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача, позов підтримав у повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві.

В судове засідання відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначено у постанові про адміністративне правопорушення від 13.03.2018 року серії АР № 380360 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, а саме за те, що 13.03.2018 року о 12:40 годині у м.Запоріжжя вул. Набережна/ вул. Фортечна перебуваючи відповідальною особою проводив роботи проводив роботи на дорозі «розміщення зовнішньої реклами» не маючи при собі погодження з НП та схему організації дорожнього руху, чим порушив п.п. 1.5 ПДР, Закон України «Про дорожній рух» ст.13, ДСТУ 3587-91.

Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.140 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 510,00 грн.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частина 2 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Як вбачається з диспозиції статті, вказана норма є бланкетною до інших норм законодавства, які визначають порядок погодження з підрозділами поліції встановлення рекламоносіїв, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах тощо.

Об'єктивна сторона вказаного правопорушення полягає в порушенні визначеного законодавством порядку, тому для кваліфікації дій, як протиправних, за вказаною статтею виникає необхідність визначення норм законодавства, які встановлюють певний порядок погодження.

В пункті 6 Постанови від 13.03.2018 року міститься суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи.

Суть правопорушення, а отже і його об'єктивна сторона, за текстом Постанови від 13.03.2018 року полягає в тому, що відповідальна особа проводила роботи на дорозі розміщення зовнішньої реклами» не мала при собі погодження з НП та схему організації порожнього руху, чим порушено п.п. 1.5 ПДР, Закон України «Про дорожній рух» ст. 12, ДСТУ 3587-97.

Однак вказані норми законодавства не містять порядку чи обов'язку погоджувати з уповноваженим підрозділом Національної поліції виконання робіт з «розміщення зовнішньої реклами», як то зазначено в постанові, а також не містять обов'язків отримувати схеми організації дорожнього руху, більш того, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП не передбачає відповідальності за відсутність схеми організації дорожнього руху.

Так, пунктом 1.5. Правил дорожнього руху, затверджених КМУ № 1306 від 10.10.2001. на який посилається постанова, передбачається:

«Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган».

Стаття 12 Закону України «Про дорожній рух», має назву «Участь підприємств, установ, організацій у забезпеченні безпеки дорожнього руху, обов'язки л садових осіб у цій сфері» та не містить порядку і обов'язку погодження проведення дорожніх робіт, а містить обов'язки посадових осіб: які відповідають за експлуатацію і технічний стан -транспортних засобів; які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та влаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд; які відповідають за експлуатацію під'їзних і ґрунтових доріг; а також власників транспортних засобів.

ДСТУ 3587-97, на який посилається постанова, має назву «Автомобільні дороги, вулиці ті залізничні переїзди» та у відповідності до п. 1.2. установлює вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху.

Згідно з дозволом на розміщення зовнішньої реклами №92/06, який виданий КП «Запорізьке міське інвестиційне агентство», рекламний засіб за адресою Прибрежна магістраль-вул. Фортечна встановлений в 2006 році та безпосередньо на розподільчій смузі, а не на дорозі, як вказано в Постанові, а КП «Запорізьке міське інвестиційне агентство», працівником якого с Позивач, проводило роботи з заміни сюжету на рекламному засобі, тобто виконувало роботи з обслуговування зовнішньої реклами.

Крім цього, згідно з пунктом 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, які затвердженні Постановою КМУ № 2067 від 29.12.2003 року, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з обслуговуванням рекламного засобу.

Отже вказана норма закріплює, що у разі наявності погодженого у відповідності до законодавства дозволу на розміщення зовнішньої реклами, розповсюджувач реклами має право без додаткових погоджень здійснювати роботи пов'язані з розташуванням рекламного засобу, в тому числі розташування, заміну або демонтаж рекламних сюжетів.

З огляду на зміст пункту 6 Постанови від 13.03.2018 року, відповідачем під час винесення постанови не було встановлено наявності об'єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КУпАП.

Відповідач не надав суду жодних належних доказів, які достовірно підтверджують обставини порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України і об'єктивними доказами не спростовав доводи Позивача.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших додаткових доказів, свідчень або інших відомостей до протоколу, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення Правил дорожнього руху Позивачем відповідачем зібрано не було, постанова таких доказів не містить, також, дані які б спростовували свідчення позивача та підтверджували правомірність винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідачем в судове засідання надано не було.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В судовому засіданні встановлено, що при винесенні постанови інспектором не доведено як об'єктивної сторони правопорушення так і вини позивача у вчиненні правопорушення; оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, визнає правдивими; не було притягнуто відповідачем свідків, не долучено інших відомостей необхідних для вирішення справи, передбачених ст. 268 КУпАП України, а тому, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП і визнає, що дії інспектора поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідають вимогам ст.ст.245,251,280 КУпАП, а відтак є незаконними.

В зв'язку з чим постанова від 13.03.2018 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 140 КУпАП, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн. підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області Денисова Олександра Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №380360 від 13.03.2018 року, складену інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області Денисовим Олександром Володимировичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.140 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : А.В. Воробйов