Справа № П/811/874/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року м. Кропивницький справа № П/811/874/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження

адміністративну справу

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон Фармінг Харків" (04655, м. Київ, вул. Старокиївська, 10Г, )

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, )

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон Фармінг Харків" (надалі - ТОВ "Трайгон Фармінг Харків") звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" на праві власності належить нерухоме майно, що розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, с. Листопадове, вул. Леніна, 106. З метою оформлення своїх прав на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно, позивач подав до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду терміном на 7 років. До заяви додав усі необхідні документи, зокрема викопіювання з картографічних матеріалів із зазначенням місця розташування вказаної земельної ділянки. Однак, листом №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року відповідач відмовив у задоволенні цієї заяви, вказавши, що вона не відповідає вимогам статті 123 Земельного кодексу України, оскільки не додано графічні матеріали, на яких зазначено розмір земельної ділянки. Позивач, стверджуючи, що відповідач відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з формальних підстав, не передбачених Земельним кодексом України, наполягаючи на тому, що ним виконано всі вимоги, встановлені законодавством для отримання такого дозволу, просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 7 років, орієнтовною площею 2 га, що розташована на території Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою обслуговування виробничих та складських приміщень, за адресою: с. Листопадове, вул. Леніна, 106, викладену у листі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28.12.2017 року №Т-24044/0-17059/0/6-19;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки а оренду.

Позивач також просив зобов'язати відповідача у місячний строк подати звіт про виконання судового рішення.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. Посилаючись на норми статті 118 ЗК України, які регулюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, представник відповідача стверджувала, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Вказувала, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність, тому відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. З цих підстав, посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі №814/741/16 та від 14.03.2018 року у справі №804/3703/16, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій, не погоджуючись із доводами відповідача, стверджує, що відповідно до статті 123 ЗК України особа може замовити проект землеустрою без згоди уповноваженого органу лише за умови неотримання протягом місяця дозволу на його розроблення або мотивованої відмови у наданні такого дозволу. Оскільки позивач за своєю заявою у встановлений законом строк отримав відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, це позбавляє його права замовити розробку проекту землеустрою без такого дозволу. Вважаючи мотиви відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою незаконними, позивач оскаржив її до суду, як таку, що перешкоджає йому в реалізації права на отримання земельної ділянки в оренду.

Відповідач правом подачі заперечень на відповідь не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" з 30.08.2006 року зареєстроване як юридична особа, основним видом його економічної діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. (а.с. 37, 38)

Позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно (комплекс), реєстраційний №37634318, що розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, с. Листопадове, вул. Леніна (Соборна), 106. (а.с. 19-20)

ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" у грудні 2017 року звернулося до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду термінам на 7 років, орієнтовною площею 2 га на території Листопідівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою обслуговування виробничих та складських приміщень, які перебувають у власності ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" та розташовані за адресою: с. Листопадове, вул. Леніна, 106. Вказана заява з додатками зареєстрована в ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 14.12.2017 року за №Т-24044/0/5-17. (а.с. 13-17, 19-20, 22-70, 84-85)

Листом №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року відповідач відмовив у задоволенні цієї заяви, вказавши, що вона не відповідає вимогам статті 123 Земельного кодексу України, а саме не додано графічні матеріали, на яких зазначено розмір земельної ділянки, що унеможливлює об'єктивний розгляд наданої заяви. (а.с. 18)

Не погодившись з цією відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються в користування (в оренду) сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований статтею 123 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Згідно з частиною 2 статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі надання таких земельних ділянок у користування у порядку, передбаченому статтею 123 ЗК України.

Отже, розглядаючи заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідач повинен був у місячний строк перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 122, 123, 134 ЗК України і за наслідками перевірки дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (видати відповідний наказ) або, у разі виявлення обставин, передбачених абз.1 ч.3 ст.123 ЗК України, - надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Неприйняття рішення за заявою протягом зазначеного строку визнавалося б мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Листом №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не вказавши при цьому жодної з підстав, передбачених абзацом 1 частини 3 статті 123 ЗК України.

Натомість, у цьому листі відповідач послався на те, що позивачем до заяви не додано графічні матеріали, на яких зазначено розмір земельної ділянки, що унеможливлює об'єктивний розгляд наданої заяви.

Суд установив, що позивач разом із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду подав викопіювання з індексної кадастрової карти (плану) №НВ-017 та інформацію щодо земельної ділянки, розташованої в межах ІКК :02:002, сформовані 27.10.2017 року державним кадастровим реєстратором відділу у Новомиргородському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. У цих документах зазначене бажане місце розташування земельної ділянки та її розмір (2, 0042 га), як того вимагає частина 2 статті 123 ЗК України. (а.с. 14-16, 85)

Доданий позивачем до заяви графічний матеріал дає можливість визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує позивач, та перевірити відповідність місця її розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівної та землевпорядної документації, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.

Відтак, суд погоджується з доводами позову щодо незаконності мотивів відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладених у листі №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року, оскільки вони суперечать як дійсним обставинам, так і вимогам абзацу 1 частини 3 статті 123 ЗК України.

Передбачених цієї нормою підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (як-то: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку) у згаданому листі не наведено.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду, що, розглядаючи заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Посилання відповідача на норми статті 118 ЗК України, які регулюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, суд визнає недоречним, позаяк спірні правовідносини виникли у звязку з наміром позивача юридичної особи отримати земельну ділянку в користування (оренду).

Також суд відхиляє посилання відповідача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року (справа №814/741/16) та від 14.03.2018 року (справа №804/3703/16), оскільки вони сформульовані щодо застосування інших правових норм та щодо інших правовідносин - а саме з приводу реалізації фізичною особою права замовити виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за мовчазною згодою.

Отже, суд встановив, що прийняте відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладене у листі №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року, не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, позаяк прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення права позивача на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою як першого етапу отримання земельної ділянки у користування. Тому така відмова є протиправною, а позов у цій частині слід задовольнити.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про землеустрій" рішення Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про землеустрій", землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; діяльність у сфері землеустрою - наукова, технічна, виробнича та управлінська діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб, що здійснюється при землеустрої.

Суб'єктами землеустрою відповідно до статті 4 цього Закону є органи державної влади, Верховна ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Порядок розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (ст.123 ЗК України) передбачає наявність у відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування права вибору одного з рішень - надати дозвіл або відмовити у його наданні. Відповідне рішення орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає за результатами такої перевірки та у разі відповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, проектів землеустрою, затверджених у встановленому законом порядку, надає особі дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а в протилежному випадку відмовляє у наданні такого дозволу.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем перевірки заяви позивача на відповідність її вимогам статей 116, 122, 123, 134 ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому у задоволенні позову про зобов'язання відповідача надати позивачу такий дозвіл слід відмовити.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладеної у листі №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року, порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути цю заяву та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Дотримуючись порядку надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, установленого статтею 123 ЗК України, відповідач, за умови встановлення факту відсутності підстав для відмови у наданні такого дозволу (якими є лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку), повинен за заявою ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" прийняти рішення про надання такого дозволу.

Суд вважає за доцільне на підставі частини 6 статті 245 КАС України визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині не пізніше 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Щодо клопотання позивача про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина 4 статті 372 КАС України).

Відповідно до частин 1, 8 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на зясовані у даній справі обставини та визначений судом спосіб захисту прав позивача, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю під час ухвалення судового рішення.

Суд зауважує, що у разі ухилення відповідача від виконання у встановлений судом строк зобов'язання, покладеного на нього рішенням суду, це рішення підлягає примусовому виконанню у порядку, установленому Законом України "Про виконавче провадження".

У разі можливих зловживань владою з боку відповідача при виконанні цього рішення, позивач вправі на підставі статті 383 КАС України подати до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3524 грн. (а.с. 3).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 05.02.2016 року №2 "Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" роз'яснив, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобовязати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №П/800/559/16.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з відмовою відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв'язку з чим він просить суд зобов'язати відповідача надати йому такий дозвіл.

Отже, у позовній заяві позивачем заявлено основну та похідну вимоги, які стосуються вирішення одного публічно-правового спору немайнового характеру. За подання цього позову юридичною особою судовий збір обчислюється за ставкою, визначеною пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 року у розмірі 1762 грн. Тому судовий збір за подання цього позову до суду повинен становити 1762 грн. Решта 1762 грн. (3524 грн. 1762 грн.) сплачені позивачем зайво.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду зокрема в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відтак, зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог, у сумі 881 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Кошти зайво сплаченого судового збору у сумі 1762 грн. можуть бути повернуті позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням, за ухвалою суду.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон Фармінг Харків" задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні товариству з обмеженою відповідальністю "Трайгон Фармінг Харків" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладену у листі №Т-24044/0-17059/0/6-17 від 28.12.2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон Фармінг Харків" (зареєстрована 14.12.2017 року за №Т-24044/0/5-17) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон Фармінг Харків" () судові витрати на сплату судового збору в сумі 881 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2