Справа № П/811/1904/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року

Київ

справа №П/811/1904/16

адміністративне провадження №К/9901/38116/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року (суддя - Притула К.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року (судді: Чабаненко С.В. (головуючий), Баранник Н.П., Щербак А.А.) у справі №П/811/1904/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, податкових повідомлень-рішень та рішення,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернулась до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування: вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 3 листопада 2016 року №Ф В 000321302; податкових повідомлень-рішень від 3 листопада 2016 року №, №2, №; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 3 листопада 2016 року №.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_3 зазначила про протиправність спірних рішень, зважаючи на наявність документального підтвердження господарської діяльності позивача з контрагентами за перевіряємий період.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року задоволено адміністративний позов. Визнано протиправними та скасовано: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 3 листопада 2016 року №000321302; податкові повідомлення-рішення від 3 листопада 2016 року №, №2, №. Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 2 133,37 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновків про те, що позивачем підтверджено здійснення господарських операцій, первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим, у податкового органу були відсутні підстави для висновків про неправомірність формування позивачем витрат і податкового у період, що перевірявся.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3

У доводах касаційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, зважаючи на те, що під час проведення перевірки позивачем не надано на вимогу контролюючого органу документів, які підтверджують виконання господарських відносин у перевіряємий період.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року, про що складено акт від 29 вересня 2016 року №583/11-23-13-02/НОМЕР_1, яким встановлено порушення вимог:

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 55 103,24 грн, в тому числі за 2013 рік 6 312,17 грн, за 2014 рік 18 274,70 грн, за 2015 рік 30 516,37 грн.;

- пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донараховано єдиного внеску в розмірі 122 282,56 грн, в тому числі за 2013 рік 15 843,71 грн, за 2014 рік 42 275,50 грн та за 2015 рік 64 163,35 грн;

- підпункту 1.1 пункту 1 статті 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України донараховано військовий збір в сумі 2 773, 63 грн.;

- підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України ненадання посадовим особам органів державної податкової служби в повному обсязі документів, що належать та пов'язані з предметом перевірки.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 3 листопада 2016 року №Ф-В000321302 щодо сплати єдиного внеску в розмірі 12 2282,56 грн; податкові повідомлення рішення від 3 листопада 2016 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 68 879,05 грн. (основний платіж 55 103,24 грн, штрафна (фінансова) санкція 13 775,81 грн), №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в загальній сумі 3 467,04 грн. (основний платіж 2 773,63 грн. штрафні санкції 693,41 грн), №, яким накладено адміністративний штраф в сумі 510,00 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 3 листопада 2016 року №, яким накладено штраф в розмірі 17 248,00 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пунктів 177.1 та 177.2 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач надавав послуги з виробництва верхнього одягу, про фактичне виконання вказаної господарської діяльності свідчать наявні у матеріалах справи копії первинних бухгалтерських документів (договорів, актів виконаних робіт, видаткових накладних, даних книги обліку доходів, банківських документів), складених відповідно до вимог податкового законодавства, що не заперечується контролюючим органом.

Кошти, які витрачалися позивачем на придбання матеріалів, замовлення послуг майстрів, оренди приміщень, вартість послуг зв'язку та інтернету, були віднесені позивачем до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Контролюючим органом у ході перевірки направлено позивачу лист №70806/10/11-23-13-02 від 21 вересня 2016 року щодо надання документів, однак, станом на 22 вересня 2016 року документи позивачем не надано, у зв'язку з чим, відповідачем здійснено відповідні донарахування.

Разом з тим, судами встановлено, що лист про витребування документів направлено контролюючим органом 22 вересня 2016 року, та отримано позивачем 7 жовтня 2016 року, тоді як акт перевірки складено 29 вересня 2016 року, що свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості вчасно подати витребовувані документи.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до витрат сум, сплачених позивачем контрагентам, а аналіз наданих позивачем первинних податкових документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування витрат, які були предметом перевірки, що спростовує доводи контролюючого органу відносно відсутності доказів фактичного виконання господарських відносин.

У ході розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у справі №П/811/1904/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду