Справа № 810/482/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року № 810/482/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Сіренко Ю.П., за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Черкаській області №8 від 09.01.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну №08-06/56 від 15.02.2016 р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 року вказана позовна заява була залишена без руху у звязку з невідповідністю її вимогам процесуального законодавства.

На виконання вказаної ухвали позивач усунув недоліки у строк та спосіб, що у ній визначені.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року відкрито провадження по даній справі та вказано, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 19.01.2018 року ним отримано лист Управління ДМС України в Черкаській області № 7101.3-313/71.1-18 від 09.01.2018 року. Даним листом його було проінформовано про те, що, за результатами додаткової перевірки законності надання дозволу на імміграцію, Управлінням ДМС України в Черкаській області, на підставі п.5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», рішенням № 8 від 09.01.2018 року було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну №08-06/56, виданий позивачу 15.02.2016 року Управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області.

Зазначає, що за роз'ясненнями з приводу прийнятого рішення він звернувся до територіального підрозділу Державної міграційної служби у м. Ірпінь (в т.ч. обслуговує і м. Буча) у якому на даний час проживає позивач) Натомість, у нього було вилучено посвідку на постійне проживання в Україні серії ІН №104020 від 14.03.2016 року як таку, що скасована та визнана недійсною.

Позивач вважає вказане рішення та подальше вилучення у нього посвідки на постійне проживання в Україні незаконним, так як відповідач не мав підстав для проведення додаткової перевірки законності видачі йому у 2016 році дозволу на імміграцію в Україну, оскільки відповідачем жодним чином не зазначено про наявність подання компетентних органів для проведення такої додаткової перевірки, що прямо передбачено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Крім цього позивач наголошує, що компетентний орган державної влади, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з'ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення проігноровано принцип пропорційності, а також мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, а також інтересами позивача, адже при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні відповідач попередньо підтвердив правильність надання позивачу необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

В судових засіданнях позивач та його представник підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач - Управління ДМС України в Черкаській області проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що 15.02.2016 року відповідачем затверджено Висновок про надання дозволу на імміграцію в Україну як такому, що являється батьком громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та оформлено дозвіл на імміграцію в Україну терміном дії до 14.02.2017 року, копію якого надіслано позивачу листом від 16.02.2016 № 08-06/2287.

За наслідками перевірки вимог відповідачем законодавства при прийнятті рішень щодо надання дозволів на імміграцію, оформлення посвідок на постійне та тимчасове проживання, продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства, про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країни походження, а також при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, яка проводилася Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, відповідним актом від 30.10.2017 (вихідний № 8.1/5742-17 від 03.11.2017) було встановлено, зокрема, відсутність законності перебування позивача в Україні на дату подання останнім документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну, що призвело до грубого порушення вимог абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон) та пункту 10 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, де зазначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місце проживання особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пояснює, що зазначеним актом перевірки було встановлено, що позивач на дату подачі заяви до Жашківського районного сектору для оформлення дозволу на імміграцію в Україну перебував на території України 146 днів, що перевищує дозволених законодавством 90 протягом 180, відтак наданий йому дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню.

Вказує, що згідно з вимогами п.5 ч.1 ст. 12 Закону дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасовано у разі, якщо зясується, що іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

У судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.11.2015 року громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1 звернувся до Жашківського районного сектору УДМС України в Черкаській області із заявою на отримання дозволу на імміграцію в Україну.

До заяви позивачем були надані усі необхідні документи - копія сторінок паспортного документу позивача АС2572850, довідка виконкому Жашквської міської ради про його місце проживання в Україні, копія свідоцтва про шлюб від 17.06.2014, копія свідоцтва про народження дочки позивача І-ОК № 286476, копія довідки від 06.10.2014 №93/15 про реєстрацію дочки позивача громадянином України, квитанція про сплату державного мита.

Того ж дня позивач був ознайомлений з Памяткою для іноземців та особи без громадянства, які перебувають у процедурі оформлення дозволу на імміграцію в Україну. У вказаній памятці органом державної міграційної служби було розяснено, що термін законного перебування позивача на території України закінчується 16 січня 2016 року.

Справа № 474/2015 сформована територіальним підрозділом відповідача - Жашківським районним сектором УДМС України в Черкаській області за місцем фактичного місця проживання позивача в Україні та супровідним листом від 05.11.2015 №691 надіслана відповідачу для перевірки правильності оформлення та зясування у межах компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 12 Закону; надсилання відповідних запитів, передбачених абзацом першим пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

15.02.2016 року відповідачем затверджено Висновок про надання дозволу на імміграцію в Україну як такому, що являється батьком громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та оформлено дозвіл на імміграцію в Україну терміном дії до 14.02.2017 року, копію якого надіслано останньому листом від 16.02.2016 № 08-06/2287.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача до Жашківського РС УДМС України в Черкаській області у встановлений пунктом 19 Порядку строк із заявою від 09.03.2016 № 133 для оформлення посвідки на постійне проживання, на якій міститься інформація про прийняте останнім рішення про видачу посвідки на постійне проживання ІН104020 від 14.03.2016.

В подальшому УДМС України в Черкаській області перевірялось Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України на предмет дотримання відповідачем законодавства при прийнятті рішень щодо надання дозволів на імміграцію, оформлення посвідок на постійне та тимчасове проживання, продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства, про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країни походження, а також при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Результати перевірки оформлені відповідним актом від 30.10.2017 (вихідний №8.1/5742-17 від 03.11.2017), в якому було встановлено, зокрема, відсутність законності перебування позивача в Україні на дату подання останнім документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну, що призвело до грубого порушення вимог абз.1 ч.1 ст. 9 Закону та пункту 10 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, де зазначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Зазначеним актом перевірки було встановлено, що позивач на дату подачі заяви до Жашківського РС для оформлення дозволу на імміграцію в Україну перебував на території України 146 днів, що перевищує дозволених законодавством 90 протягом 180, відтак наданий йому дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню (абзац 5, сторінка 23 акту перевірки).

Висновками акту (абзац 7, сторінка 45 акту перевірки) відповідача зобовязано, серед іншого, за усіма зазначеними у акті фактами провести ретельну перевірку (пункт 2.2. висновків) та вжити заходів щодо скасування незаконно прийнятих рішень (пункт 2.3. висновків).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2018 року Начальником УДМС в Черкаській області затверджено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1.

В даному висновку зазначалось, що в ході додаткової перевірки законності підстав надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну було підтверджено порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на дату подання ним заяви про оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

В резолютивній частині Висновку зазначено: «вважала б за доцільне скасувати рішення УДМС в Черкаській області від 15.02.2016 про надання громадянину ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну. Скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню, видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання в Україні серії ІН №104020 від 14.03.2016. Анулювати відмітку про видачу посвідки на постійне проживання в Україні в паспортному документі громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1».

Того ж дня начальником УДМСУ в Черкаській області винесено Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №8, яким було позивачу було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 15.02.2016 року.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регламентуються Конституцією України, Законами України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про імміграцію», Порядком формування квоти імміграції, Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251.

Так, ч. 7 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку вїхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Законність перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні обчислюється з урахуванням вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, та Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 серпня 2015 № 944/27389 (далі - Порядок).

У відповідності до пункту 4 Порядку, під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). При цьому іноземець вважається таким, що на законних підставах перебуває в Україні, якщо в межах 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

В ході перевірки діяльності відповідача ОСОБА_6 міграційною службою України, підтвердженої відповідним актом, було встановлено, що позивач на дату подачі документів на оформлення дозволу на імміграцію, у сукупності перебував на території України 146 днів замість дозволених 90 днів протягом 180 (180-денний термін перебування позивача обчислюється з дато-штампу перетину кордону 10.05.2015 року).

Вказана обставина позивачем по справі не заперечується.

Згідно з вимогами пункту пятого частини першої статті 12 Закону, дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасовано у разі, якщо зясується, що іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

У відповідності до пунктів 21, 22 Порядку, питання щодо скасування дозволу на імміграцію мають порушувати територіальні органи ДМС, якщо стало відомо про існування підстав для такого скасування. Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором є територіальний орган ДМС, ним складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно пункту 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону.

Водночас, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 26 Конституції України зазначає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що позивач має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (придбана 08.06.2017, тобто після отримання дозволу на імміграцію), перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_7, являється батьком громадянки України ОСОБА_5 (народилась 06.10.2014 р.). Позивач працює на підставі цивільно-правового договору (копія якого наявна у матеріалах справи).

Суд вважає, що ст.8 Конвенції по суті має захищати особу від свавільного втручання субєкта владних повноважень у здійснення ним своїх прав.

Згідно ч.2 ст.8 Конвенції таке втручання має бути «передбачено законом» і виправдане необхідністю досягнення законної мети чи цілі (рішення Європейського суду від 23.03.2006 р. у справі «Вітело проти Італії» (Vitiello c. Italie) скарга №77962/01).

Суд зазначає, що в даному випадку оскаржуване Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну переслідувало законну мету забезпечення порядку імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Щодо того чи являлось таке втручання «необхідним у демократичному суспільстві» суд зазначає, що орган міграційної служби 05.11.2015 року прийнявши заяву позивача разом з необхідними документами направив їх до вищестоящого органу для оформлення дозволу на імміграцію.

При цьому позивача не було повідомлено про юридичні дефекти його правового статусу (перебування понад встановлений законом термін на території України), крім того позивача було повідомлено, термін його законного перебування на території України закінчується лише 16.01.2016 року.

Сутність даної проблеми полягає в тому, що позивачу по спливу тривалого часу (майже 23 місці) скасували дозвіл на імміграцію.

Та обставина, що перевіркою ДМС України було встановлено, що дозвіл надано помилково, не знімає провину з державного органу який проводив необхідну перевірку поданих документів та зясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Аналогічної правової позиції дотримується Європейський суд, що знайшло своє відображення у п.п.30-36 рішення по справі «Бігаєва проти Греції» від 28 травня 2009 року, скарга №26713/05.

Вказане рішення Європейського суду судом застосоване як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи зокрема прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На думку суду, відповідачем, як субєктом владних повноважень не було дотримано принципу пропорційності, що в свою чергу є підставою для визнання рішення протиправним і його скасування.

Крім того, на момент первинного звернення позивача із заявою йому не повідомлялось про те, що він перебуває в Україні на незаконних підставах, крім того його повідомили, що термін його законного перебування в Україні завершується пізніше.

За таких обставин суд вважає, що оскаржуване рішення Управління Державної міграційної служби в Черкаській області №8 від 09.01.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну №08-06/56 від 15.02.2016 р. є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо тверджень позивача про те, що у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки за наслідками якої було прийнято оскаржуване рішення суд зазначає, що вказана перевірка була проведена на підставі наказу ДВС України від 22.08.2017 року №136/аг, а отже підстави для проведення перевірки були правомірні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 705 грн. 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби у Черкаській області від 09.01.2018 №8 про скасування дозволу на імміграцію в Україну №08-06/56 від 15.02.2016.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 705 (сімсот пять) грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 08 травня 2018 р.