Справа № 805/4160/17-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2018 року справа №805/4160/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Василенко Л.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника позивача Фісінчука С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/4160/17 (головуючий І інстанції Мозгова Н.А.) від 20 лютого 2018 р. (повний текст ухвали складено 28 лютого 2018 року), яка прийнята у м.Слов`янську, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №248/3/6/3948 від 17.12.2015 року, визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі та в строки, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 26.04.1978року по 22.03.1983року проходив дійсну строкову та дострокову військову службу в період з 06.04.1980року по 15.07.1982року в Демократичній Республіці Афганістан, під час якої при виконанні бойового завдання отримав легке та важке поранення. Зв`язок вказаних поранень з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в державі, де велись бойові дії, підтверджується довідкою МСЕК м.Донецька від 03.03.2008року, довідкою МСЕК №2 м. Маріуполя від 01.06.2017року, якими було встановлено ІІІ та ІІ групи інвалідності відповідно.

Позивач зазначив, що на його звернення від 05.10.2017року до ІНФОРМАЦІЯ_2 з пакетом відповідних документів для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії), листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.10.2017року за №СЗ/744 (отримано 03.11.2017року) було відмовлено у виплаті вказаної допомоги та надано рішення відповідача від 17.12.2015року за №248/3/6/3948, яке обґрунтовано відсутністю правових підстав для застосування положень ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач вважає вказану позицію відповідача хибною та протиправною, тому просив суд скасувати рішення Департаменту фінансві Міністерства оборони України від 17.12.2015року за №248/3/6/3948 та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, також, просив зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи.

Суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/3948 від 17.12.2015 року про відмову в отриманні одноразової грошової допомоги та повернення документів ОСОБА_2 без реалізації.

Зобов`язав Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу як особі, якій після звільнення з військової служби встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 48 місячного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою у якій зазначив, що при прийнятті спірного рішення враховано той факт, що редакція ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 04.07.2012року набула чинності з 01.01.2014року, отже не може поширюватись на спірні правовідносини. Окрім іншого, на момент встановлення позивачу інвалідності, чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби.

Відповідач зазначив, що при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу необхідно керуватись законодавством, що діяло на дату, що зазначена у довідці МСЕК, тобто, станом на 03.03.2008року, а саме, Законом в редакції станом на 01.01.2008року та Порядком №284 від 21.02.2007року. Також, відповідач зауважив, що згідно п.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Отже, позивачем вже було пропущено зазначений строк.

В тому числі, відповідач вказував на правомірність прийняття спірного рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на те, що Положенням №402 від 14.08.2008року встановлені формулювання, відповідно до яких приймаються постанови Військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, тощо, серед яких відсутнє формулювання, яке зазначено у Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв «поранення, контузія, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку».

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідач зазначив, що вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник позивач зазначив, що суд першої інстанції прийнів рішення з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, третьої особи у судове засідання не з`явились. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. При таких обставинах суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явились.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

ОСОБА_2 з 26.04.1978року по 22.03.1983року проходив військову службу в Збройних СРСР, в тому числіу складі діючої армії під час бойових дій (виконанні інтернаціонального обовязку) в період з 06.04.1980року по 15.07.1982року в Демократичній Республіці Афганістан. В період проходження служби в Демократичній Республіці Афганістан та участі в бойових діях ОСОБА_2 отримав мінно-вибухову травму, множинне вогнепально-осколкове поранення (контузія).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії ДОН-05 №142295 від 03.03.2008 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з 19.02.2008 року - мінно-вибухова травма, множинне вогнепально-осколкове поранення (контузія) та їх наслідки, пов`язані з виконанням обовязків військової служби при виконання інтернаціонального обо`вязку в ДРА до 03.03.2011 року (а.с. 16).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №487633 від 25.02.2015 року ОСОБА_2 повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково - мінно-вибухова травма, множинне вогнепально-осколкове поранення (контузія) та їх наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку в ДРА (а.с. 17).

Водночас, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0719118 від 01.06.2017 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності безстроково - мінно-вибухова травма, множинне вогнепально-осколкове поранення (контузія) та їх наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку (а.с.18 ).

Витягом із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №16 від 11.01.2008 року підтверджено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.21-22).

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_2 у 2015 році звернувся до Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів (а.с. 43).

Листом за №39 від 13.01.2016 року Донецький обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України надав позивачу відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17.12.2015року за №248/3/6/3948 на його заяву, в якій роз`яснив про відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги з приводу оформлення ним інвалідності пізніше визначеного терміну (більш ніж 3 місяці після звільнення зі строкової служби). Разом з тим, доказів направлення вказаного листа позивачу та сам лист, суду надано не було.

Після отримання позивачем довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0719118 від 01.06.2017 року, якою йому встановлено другу групу інвалідності, ОСОБА_2 , з метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби звернувся до Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів (а.с.42).

Донецький обласний військовий комісаріат листом від 13.10.2017 року за №СЗ/744 роз`яснив позивачу, що його документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги вже раніше направлялись до Департаменту фінансів Міністерства оборони України за вих.№41041 від 24.11.2015року та згідно відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17.12.2015року за №248/3/6/3948, документи були повернуті без реалізації, у зв`язку з чим позивачу було повторно направлено копію відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17.12.2015року за №248/3/6/3948 та повідомлено про відсутність підстав для повторного направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с. 12-13).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає, що у відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011- XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на 03.03.2008року) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі Порядок №499) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, а інвалідам ІІІ групи у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Так, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, що одночасно є днем виникнення спірних правовідносин між сторонами, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975).

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання такої інвалідності.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Отже, спірне рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень від 17.12.2015року за №248/3/6/3948 є таким, що вчинено без урахування вимог частини другої статті 2 цього Кодексу, з огляду на що, позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 року по справі №21-446а14 та постанові від 21.04.2015 року по справі №21-135а15.

Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з датою настання інвалідності в період проходження служби, або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, а з наявністю причинного зв`язку між настанням такої інвалідності та захворюванням або нещасним випадком, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Згідно пункту 2 Порядку №499, в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Приписами п.7 Порядку № 499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Разом з тим, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності у розмірі, встановленому Закономта Порядком №499, є 03.03.2008 року, оскільки ця дата зазначена у довідці серії ДОН-05 №142295 від 03.03.2008 року як час, з якого ОСОБА_2 при огляді встановлена ІІІ група інвалідності.

Таким чином, ОСОБА_2 набув право на отримання одноразової грошової допомоги з 03.03.2008 року.

Водночас, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0719118 від 01.06.2017 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності безстроково.

Згідно п.2 Порядку №499 у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

Всупереч зазначеним приписам Порядку №499, третя особа не направила на адресу Міністерства оборони України заяву позивача від 05.10.2017року з метою вирішення питання про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Суд погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що не можна вважати лист Донецького ОВК від 13.10.2017року відмовою у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, оскільки рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю військовослужбовців приймає орган при Міноборони, який в свою чергу, спірної заяви позивача станом на день слухання справи - не отримував.

Також суд погоджується з судом першої інстанції який зазначив, що оскільки відповідач відповідного рішення не приймав, суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

В даному випадку зобов`язання останнього розглянути заяву позивача від 05.10.2017року згідно з вимогами чинного законодавства України, також не буде належним способом захисту порушеного права, оскільки, як вже зазначалось раніше, спірної заяви відповідач станом на день слухання справи не отримував, та як наслідок не приймав у встановленому порядку відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу з отриманням ІІ групи інвалідності.

При таких обставинах суд надає правову оцінку діям відповідача стосовно надіслання позивачу листа у якому зазначена відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно пропуску позивачем встановленого законодавством трирічного строку реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до п.8 ст.16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей особи», які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Проте суд зауважує, що вказана правова норма набула чинності на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців (від 04.07.2012 № 5040-VI) з 01.01.2014 року, та оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача ще 05.04.2012 року, її дія не поширюється на позивача в силу приписів за ст. 58 Конституції України, за якими закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас, з тих же підстав суд вважає необґрунтованими посилання позивача на приписи частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", викладену в редакції вказаного Закону від 01.01.2014 року.

Суд не може погодитись з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що правильним засобом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити допомогу.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Пунктом 7 Постанови КМУ від 28 травня 2008 р. N 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» передбачено, що головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Тобто з приводу вирішення питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги МО України повинно прийняти саме рішення, як-то зазначає законодавство.

В даному випадку відповідач ніякого рішення які передбачені Постановою КМ відповідно до своїх повноважень не приймав, тобто він не обирав (як зазначено в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2) з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При таких обставинах суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен діяти відповідно до законодавства та прийняти певне рішення з питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

З урахуванням викладеного, суд вважає що в даному випадку належним захистом прав позивача буде визнання протиправними дії Департаменту фінансів міністерства оборони України про повернення листом № 248/3/6/3948 від 17.12.2015 документів ОСОБА_1 без реалізації та зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.

До подібних висновків дійшов Верховний суд у рішенні від 6 лютого 2018, № 372/1258/16-а.

Пунктом 3 частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

Частина 4 статті 317 КАС передбачає, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

При таких обставинах суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції.

Повний текст постанови складений 21 травня 2018 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 р. у справі № 805/4160/17-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 р. у справі № 805/4160/17-а змінити.

Другий та третій абзаци рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 р. у справі № 805/4160/17-а викласти в наступній редакції:

Визнати протиправними дії Департаменту фінансів міністерства оборони України про повернення листом № 248/3/6/3948 від 17.12.2015 документів ОСОБА_1 без реалізації.

Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплатити ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобовязаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 р. у справі № 805/4160/17-а залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття року та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

Л.А.Василенко