Справа № 805/2360/18-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 р. Справа№805/2360/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Сограта Бодгойовича до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 Сограт Бодгойович, звернувся до суду із позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що рішенням Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 75 від 12 березня 2018 року було відмовлено в призначенні йому пенсії, через те, що у позивача в трудовій книжці є численні виправлення та запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи. З зазначеним рішення позивач не згоден, а тому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 75 від 12 березня 2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 Сограту Бодгойовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), на підставі заяви від 17 січня 2018 року.

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області призначити ОСОБА_1 Сограту Бодгойовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за віком на підставі його заяви від 17 січня 2018 року.

- стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 усі понесені судові витрати.

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецькій області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України

- відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. На позовних вимогах наполягав.

Представник відповідача 26 квітня 2018 року через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначив, що 17.01.2018 року ОСОБА_1, звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до абз. 2 п.1 ст.26 розділу ІІІ Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Під час розгляду документів ОСОБА_1, для призначення пенсії за віком не зараховано до страхового стажу періоду з 07.02.1979 року по 22.08.1979 року в Донецькій ООРК «Спорттовари» оскільки записи в трудовій книжці мають численні виправлення в даті прийому на роботу та в даті наказу на прийом. З 02.01.1986 року по 05.08.1992 року на посаді водія АТП 11404, оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи. Зазначає, що рішення про відмову позивачу в призначені пенсії, прийнято на підставі та у межах діючого законодавства України.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17 січня 2018 року позивач звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до абз. 2 п.1 ст.26 розділу ІІІ Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивачем для призначення пенсії надав наступні документи: трудову книжку, військовий квиток серії НЗ №3157424 від 21.10.1976 року, диплом серії ТК-ІІ-№ 778965 від 15.06.1993 року, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.04.2017 року №, паспорт, карту фізичної особи платника податків.

Рішенням № 75 від 12.03.2018 року «про відмову в призначені пенсії» позивачу відмовлено у призначені пенсії. Зі змісту рішення вбачається, що відповідачем не зараховано періоди роботи 07.02.1979 року по 1979 року в Донецькій ООРК «Спорттовари», з огляду на те, що в трудовій книжці винесено запис з порушення норм п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року, а саме мають місце численні виправлення в даті прийому на роботу та в даті наказу на прийом. З 02.01.1986 року по 05.08.1992 року на посаді водія АТП 11404, з огляду на порушення п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року, а саме запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Таким чином, позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у звязку з відсутністю необхідного трудового стажу.

Позивач з такою відмовою відповідача не згоден, вважає її неправомірною та такою, що порушує його конституційні і соціальні права на пенсійне забезпечення.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Закон України Про пенсійне забезпечення №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV особи мать право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності не менше 15 років стажу.

Абзацом 3 частинні статті 26 цього ж Закону визначено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки: ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Згідно зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічне положення закріплене пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) відповідно до якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 зазначеного Порядку також вказує, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі а інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З відомостей трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач у спірний період часу працював на наступних роботах:

- з 07.02.1979 року по 1979 року в Донецькій ООРК «Спорттовари»

- з 02.01.1986 року по 05.08.1992 року на посаді водія АТП 11404.

Суд уважно дослідивши оригінал трудової книжки позивача зауважує, що записи про спірні періоди роботи, а саме з 07.02.1979 року по 22.08.1979 року та з 02.01.1986 року по 05.08.1992 року засвідчені відповідними печатками підприємств та жодних виправлень, які б не дали можливості прочитати вказані відомості, або спотворювали б такі відомості книжка не містить, а відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Отже, під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження дефектність записів трудова книжки, на які посилається відповідач, відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки.

Отже, відмова відповідача у зарахуванні вищевказаних періодів роботи позивача до його страхового стажу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, у звязку з чим суд вважає, що рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 75 від 12.03.2018 року щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним та підлягає скасуванню.

З підстав викладеного суд зауважує, що приписи Порядку №637 від 12.08.1993 року, щодо необхідності надання додаткових підтверджуючих документів застосовуються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, тоді як в ході розгляду справи було встановлено та підтверджено наявність необхідного трудового стажу саме зі змісту трудової книжки.

Враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, до цього випадку можуть і повинні застосовуватись стандарти ЄСПЛ.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п. 50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Таким чином суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Так, у справі Тлімменос проти Греції (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб внутрішньо переміщеним громадянам України гарантується право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 75 від 12 березня 2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 Сограту Бодгойовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), на підставі заяви від 17 січня 2018 року.

Що стосується позовних вимог в частині зобовязання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області призначити ОСОБА_1 Сограту Бодгойовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію за віком на підставі заяви від 17 січня 2018 року, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Проте, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вбачає за можливе з метою належного та ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 17 січня 2018 року і прийняти рішення з врахуванням до пільгового стажу спірного періоду роботи позивача на підставі положень Закону «Про пенсійне забезпечення» №1778 від 05.11.1991 року.

Що стосується позовних вимог про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки Позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Стосовно вимоги позивача щодо допуску до негайного виконання рішення щодо нарахування та виплати різниці недоплаченої пенсії за весь період, суд зазначає.

У ст. 371 КАС України наведено вичерпний перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню. Оскільки, зазначені вимоги позивача не підпадають під вказаний перелік, у даних правовідносинах суд не стягує суму пенсії яка ще не перерахована, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо звернення до негайного виконання рішення суду.

Відповідно до статті 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 гривень підлягає відшкодуванню.

Керуючись Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», "Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого Постановою КМ України від 13.08.1993 року №637, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 19, 22, 30, 76, 77, 122, 139, 211, 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Сограта Бодгойовича до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області № 75 від 12 березня 2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 Сограту Бодгойовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), на підставі заяви від 17 січня 2018 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області повторно розглянути заяву від 17 січня 2018 року ОСОБА_1 Сограта Бодгойовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з врахуванням до пільгового стажу спірного періоду роботи позивача на підставі положень Закону «Про пенсійне забезпечення» №1778 від 05.11.1991 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на користь ОСОБА_1 Сограта Бодгойовича сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 15 травня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Галатіна О.О.