Справа № 826/14095/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року № 826/14095/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Консалт ЛТД»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «КМС»

про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - позивач, Головне управління ДФС у Київській області) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Консалт ЛТД» (далі - відповідач-1, ТОВ «Престиж Консалт ЛТД») та Товариства з обмеженою відповідальністю «КМС» (далі - відповідач-2, ТОВ «КМС») про визнання недійсним правочину між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС», за наслідками виконання якого складено податкові накладні від 30 травня 2016 року №77, №78, від 01 червня 2016 року №28, від 06 червня 2016 року №102, №103, від 13 червня 2016 року №52, від 14 червня 2016 року №116, від 21 червня 2016 року №151, №152, від 29 червня 2016 року №227, від 01 липня 2016 року №7, від 04 липня 2016 року №77, №78, від 11 липня 2016 року №104, №105, від 25 липня 2016 року №173, №174, від 01 серпня 2016 року №22, №23, від 08 серпня 2016 року №58, №59, від 15 серпня 2016 року №87, №110, від 22 серпня 2016 року №131, №132, від 29 серпня 2016 року №199, №200, від 01 вересня 2016 року №21, від 05 вересня 2016 року №70, №71, від 12 вересня 2016 року №103, №104, від 19 вересня 2016 року №149, №150.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з травня 2016 року по вересень 2016 року ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС» нібито перебували у господарських відносинах. Зокрема, між вказаними товариствами укладено договір про купівлю-продаж, що підтверджується складеними податковими накладними від 30 травня 2016 року №77, №78, від 01 червня 2016 року №28, від 06 червня 2016 року №102, №103, від 13 червня 2016 року №52, від 14 червня 2016 року №116, від 21 червня 2016 року №151, №152, від 29 червня 2016 року №227, від 01 липня 2016 року №7, від 04 липня 2016 року №77, №78, від 11 липня 2016 року №104, №105, від 25 липня 2016 року №173, №174, від 01 серпня 2016 року №22, №23, від 08 серпня 2016 року №58, №59, від 15 серпня 2016 року №87, №110, від 22 серпня 2016 року №131, №132, від 29 серпня 2016 року №199, №200, від 01 вересня 2016 року №21, від 05 вересня 2016 року №70, №71, від 12 вересня 2016 року №103, №104, від 19 вересня 2016 року №149, №150 на загальну суму 3 367 829,48 грн. Водночас, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року у справі №761/15487/17 керівника ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1І.) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Викладене, на думку позивача, свідчить про те, що договір, укладений між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС», є таким, що вчинений з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, а тому повинен бути визнаний недійсним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20 листопада 2017 року.

В судовому засіданні 20 листопада 2017 року оголошувалась перерва за клопотанням представника відповідача-2 до 11 грудня 2017 року.

Під час судового розгляду справи 11 грудня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача-2, у свою чергу, заперечував проти заявлених позивачем вимог та просив залишити їх без задоволення. В обґрунтування позиції відповідача-2 представник останнього зазначив, що господарські операції ТОВ «КМС» з ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», які здійснювалися на підставі договору поставки товарів від 30 травня 2016 року №3005, мали реальний характер, придбаний у ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» товар використовувався ТОВ «КМС» у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими суду первинними документами.

Представник відповідача-1 у відповідні судові засідання не з'являвся, хоча про дати, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача-1 до суду не надходила.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Так, суд звертає увагу на положення пункту 10 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. № 2147-VIII, відповідно до якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- держану реєстрацію юридичної особи - ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» проведено 30 листопада 2015 року, , місцезнаходження: 02140, м. Київ, вул. Мішуги Олександра, буд. 9А, офіс 10;

- держану реєстрацію юридичної особи - ТОВ «КМС» проведено 14 серпня 2002 року, , місцезнаходження: 07301, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, пров. Квітковий, буд. 2А, офіс 30.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з травня 2016 року по вересень 2016 року ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» для ТОВ «КМС» виписано податкові накладні, а саме: від 30 травня 2016 року №77, №78, від 01 червня 2016 року №28, від 06 червня 2016 року №102, №103, від 13 червня 2016 року №52, від 14 червня 2016 року №116, від 21 червня 2016 року №151, №152, від 29 червня 2016 року №227, від 01 липня 2016 року №7, від 04 липня 2016 року №77, №78, від 11 липня 2016 року №104, №105, від 25 липня 2016 року №173, №174, від 01 серпня 2016 року №22, №23, від 08 серпня 2016 року №58, №59, від 15 серпня 2016 року №87, №110, від 22 серпня 2016 року №131, №132, від 29 серпня 2016 року №199, №200, від 01 вересня 2016 року №21, від 05 вересня 2016 року №70, №71, від 12 вересня 2016 року №103, №104, від 19 вересня 2016 року №149, №150.

Податкові накладні від 30 травня 2016 року №77, №78, від 01 червня 2016 року №28, від 06 червня 2016 року №102, №103, від 13 червня 2016 року №52, від 14 червня 2016 року №116, від 21 червня 2016 року №151, №152, від 29 червня 2016 року №227, від 01 липня 2016 року №7, від 04 липня 2016 року №77, №78, від 11 липня 2016 року №105, згідно наявних у них даних, від ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» підписані ОСОБА_1

Інші податкові накладні, згідно наявних у них даних, від ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» підписані ОСОБА_2

Відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Так, згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ж до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 3 статті 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Виходячи з системного тлумачення наведених норм вбачається, що контролюючі органи законодавчо уповноважені звертатися до суду з позовами щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними. Водночас, обов'язковою умовою визнання правочину недійним є встановлення обставин вчинення такого правочину.

Наведене підтверджується, зокрема, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9, у пункті 8 якої визначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Так, Верховним Судом України було наголошено на тому, що, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України, не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що в якості доказів вчинення відповідачами правочину, недійсність якого просить визнати позивач, останнім до матеріалів справи було долучено лише копії податкових накладних, складених, на думку позивача, за наслідком вчинення спірного правочину, а саме договору про купівлю-продаж.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата складання податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

ґ) виключено;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) виключено;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

ї) виключено.

З наведеного вище вбачається, що податкова накладна не дає змоги ідентифікувати правочин, на підставі якого її було складено, оскільки серед її обов'язкових реквізитів відсутні будь-які відомості про його вчинення.

Отже, надані позивачем до суду копії податкових накладних жодним чином не свідчать про обставини вчинення відповідачами правочину, який просить визнати недійсним контролюючий орган.

Необхідно зазначити, що відповідно до вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, тобто на час відкриття провадження у даній справі, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Водночас, відповідно до частин 4-6 статті 71 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України у тій же редакції, суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На виконання наведених вимог, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження у даній справі від 06 листопада 2017 року, судом було витребувано докази від сторін у справі. Зокрема, позивача зобов'язано подати до суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС», на підставі якого були складені податкові накладні від 30 травня 2016 року №77, №78, від 01 червня 2016 року №28, від 06 червня 2016 року №102, №103, від 13 червня 2016 року №52, від 14 червня 2016 року №116, від 21 червня 2016 року №151, №152, від 29 червня 2016 року №227, від 01 липня 2016 року №7, від 04 липня 2016 року №77, №78, від 11 липня 2016 року №104, №105, від 25 липня 2016 року №173, №174, від 01 серпня 2016 року №22, №23, від 08 серпня 2016 року №58, №59, від 15 серпня 2016 року №87, №110, від 22 серпня 2016 року №131, №132, від 29 серпня 2016 року №199, №200, від 01 вересня 2016 року №21, від 05 вересня 2016 року №70, №71, від 12 вересня 2016 року №103, №104, від 19 вересня 2016 року №149, №150.

У відповідачів також витребувано належним чином завірену копію договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС», на підставі якого були складені податкові накладні від 30 травня 2016 року №77, №78, від 01 червня 2016 року №28, від 06 червня 2016 року №102, №103, від 13 червня 2016 року №52, від 14 червня 2016 року №116, від 21 червня 2016 року №151, №152, від 29 червня 2016 року №227, від 01 липня 2016 року №7, від 04 липня 2016 року №77, №78, від 11 липня 2016 року №104, №105, від 25 липня 2016 року №173, №174, від 01 серпня 2016 року №22, №23, від 08 серпня 2016 року №58, №59, від 15 серпня 2016 року №87, №110, від 22 серпня 2016 року №131, №132, від 29 серпня 2016 року №199, №200, від 01 вересня 2016 року №21, від 05 вересня 2016 року №70, №71, від 12 вересня 2016 року №103, №104, від 19 вересня 2016 року №149, №150.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи позивачем вказаної вимоги суду не виконано.

При цьому, в контексті можливості контролюючого органу збирати необхідні докази з метою підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в тому числі, які б висвітлювали факт вчинення спірного правочину та умови його виконання відповідачами, суд звертає увагу на наступне.

Згідно статей 61 та 62 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом, в тому числі, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Так, главою 8 ПК України визначені види та порядок проведення контролюючими органами перевірок платників податків.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку про те, що в разі отримання інформації про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, яка в даному випадку могла бути отримана, в тому числі, з вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року у справі №761/15487/17, на який у своєму позові посилається позивач, такі органи зобов'язані здійснити заходи податкового контролю за таким платником податків шляхом, по-перше, направлення на його адресу обов'язкового письмового запиту на отримання пояснень та їх документальних підтверджень, а по-друге, здійснення перевірки такого платника податків в разі ненадання ним таких пояснень та документів.

Разом з тим, позивачем не було надано суду доказів здійснення такого податкового контролю за діяльністю відповідачів, що, відповідно, зумовлює відсутність у нього доказів вчинення платниками податків спірного правочину - договору про купівлю-продаж, з метою визнання недійсним якого позивач звернувся до суду.

Отже, Головним управлінням ДФС у Київській області, яке є суб'єктом владних повноважень, не дотримано наведених вище вимог Кодексу адміністративного судочинства України в частині належного документального підтвердження своєї правової позиції.

Водночас, представником відповідача-2 до суду надано копії первинних документів на підтвердження того, що ТОВ «КМС» мало господарські відносини з ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» на підставі договору поставки товарів від 30 травня 2016 року №3005, за умовами якого ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», як постачальник, зобов'язався поставляти та передавати у власність ТОВ «КМС», як покупця, а покупець - приймати продукцію на умовах, визначних у цьому договорі.

Зокрема, до матеріалів справи, на підтвердження господарських операцій між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС», долучено подані представником ТОВ «КМС» копії: договору поставки товарів від 30 травня 2016 року №3005; рахунків-фактур; видаткових накладних; товарно-транспортних накладних; платіжних доручень; договору про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2016 року №27012, укладеного між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «Авелінк».

На підтвердження використання ТОВ «КМС» у власній господарській діяльності придбаного у ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» товару представником ТОВ «КМС» також надано суду копії первинних документів, зокрема: видаткових накладних; податкових накладних, виписаних ТОВ «КМС»; квитанцій про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; рахунків-фактур; платіжних доручень; довіреностей на отримання товару.

З викладеного суд робить висновок, що відносини між ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» та ТОВ «КМС» виникли на підставі договору поставки, а не договору купівлі-продажу, як на тому зауважував позивач. До того ж, як вже зазначено вище, позивачем на обґрунтування своєї позиції суду надано тільки копії податкових накладних та вироку суду.

Посилання позивача на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року у справі №761/15487/17 суд вважає необґрунтованим, оскільки вказаним вироком керівника ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» - ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 1 статті КК України (пособництво у здійсненні фіктивного підприємництва). При цьому, таким вироком не встановлені обставини вчинення відповідачами правочинів. До того ж, як з'ясовано судом та вже зазначено вище, не всі податкові накладні, на які посилається позивач, підписані вказаною особою.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки у задоволенні позову суб'єкта владних повноважень відмовлено, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 257-263, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення», Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко