Справа № 804/955/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2018 рокусправа № 804/955/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Божко Л.А. Мельник В.В.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

представника позивача: Гринька Миколи Миколайовича,

представника відповідача: Коваль Вікторії Василівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2017 (суддя Чорна Валерія Вікторівна)

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2016 р.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО", звернулась з позовом до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2016 р.

Позов обґрунтовано безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р., оскільки вказані висновки зроблені податковим органом без надання належної оцінки первинним документам бухгалтерського та податкового обліку, що надавалися до перевірки. Позивач стверджує, що в акті перевірки відповідачем зроблено висновки щодо невстановлення факту поставок та руху товарів і послуг від контрагента-постачальника ТОВ "Праймгласс" на підставі інформаційної бази податкового органу, яка не має статусу офіційної, не сертифікована і може містити помилки. Також, контролюючим органом під час перевірки не надано оцінки документам, що підтверджують реальність господарських операцій, здійснених ТОВ "Вільногірське скло" та ТОВ "Виател" у травні та липні 2015 р. На думку позивача висновки відповідача, суперечать принципу презумпції правомірності рішень платника податків та індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів. Просить скасувати оскаржуване рішення відповідача № від 23.12.2016 р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що висновки податкового органу щодо завищення позивачем податкового кредиту по деклараціям з податку на додану вартість за спірний період на загальну суму 1 357 892 грн. є правомірними, оскільки документи, що підтверджують господарські операції не були надані до перевірки; крім того суд першої інстанції дійшов висновку про формально складені первинні документи, які не дають підстави для формування податкового кредиту. Тому відсутні, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № від 23.12.2016 р. про зменшення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 1 357 892 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 76 154,5 грн. -.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем (Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО") подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що правовідносини позивача з контрагентом ТОВ «Праймглас» за період травень та липень 2015 року на поставку склобою мали реальний характер. Це підтверджується фактичним рухом матеріальних активів та їх використання Товариством у власному виробництві. Поставки склобою відбувалися залізничним та автомобільним транспортом.

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що під час перевірки встановлена невідповідність даних, відображених в первинних документах, що підтверджують отримання товару. Надані до перевірки носії інформації не дають встановити реальне джерело надходження товару; контрагент після здійснення господарських операцій з позивачем не надав декларацію з податку на прибуток за 2015 рік, також не має основних засобів, трудових ресурсів. Позивач при виборі контрагента не був обачливим.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Вільногірське скло" перебуває на податковому обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС як платник податків, в тому числі, податку на додану вартість. Основним видом діяльності позивача є виробництво порожнистого скла, до неосновних видів діяльності підприємства відноситься виробництво гофрованого паперу та картону, виробництво та оброблення інших скляних виробів, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, вантажний автомобільний транспорт (т.1 а.с. 13).

Контролюючим органом в період з 30.11.2016 р. по 06.12.2016 р. на підставі наказу № 87 від 28.11.2016 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Вільногірське скло" з питання дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Праймгласс" за травень та липень 2015 року. За результатами зазначеної перевірки складено акт № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р. (т.1 а.с. 11-55).

Згідно висновків вказаного акту, встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 з урахуванням норм п.44.1 ст. 44 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту у сумі 1 357 892 грн. (за травень 2015 року - у сумі 761 545 грн., за липень 2015 року - у сумі 596 347 грн.), що в свою чергу призвело до заниження суми від'ємного значення сум податку на додану вартість у вказаному розмірі.

На підставі висновків акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № від 23.12.2016 р. про зменшення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 1 357 892 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 76 154,5 грн. (т.1 а.с. 56).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р, норми Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом №88 Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вищезазначена норма зобов'язує суб'єкта владних повноважень діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Вирішуючи спір між сторонами, зокрема, щодо порушень, виявлених під час перевірки по взаємовідносинам позивача з його контрагентом-постачальником ТОВ "Праймгласс" за травень, липень 2015 року, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р., господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Натомість, податковий орган зазначає про відсутність господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником ТОВ "Праймгласс" за травень, липень 2015 року, оскільки такі господарські операції не могли відбутися. Так, податковим органом проаналізовано виписані та зареєстровані податкові накладні Товариства "Праймгласс" у травні та липні 2015 року та встановлено реалізацію товару, придбання якого за даний період не здійснювалося. За податковими деклараціями Товариство "Праймгласс" не здійснювало придбання склобою у фізичних осіб за травень та липень 2015 року. При цьому, у разі придбання вторинної сировини у фізичних осіб, за результатами звітного кварталу підприємство повинно надавати розрахунок за формою 1ДФ із зазначенням нарахованого доходу таким фізичним особам за кодом ознаки « 149». Натомість, Товариство "Праймгласс" у звіті за формою 1ДФ за ІІ квартал 2015 року виплат фізичним особам за кодом ознаки « 149» не здійснено, тобто відсутнє нарахування доходів на адресу фізичним особам, що підтверджує те, що Товариством "Праймгласс" не придбавався склобій від фізичних осіб. Також, Товариство "Праймгласс" не має складських, офісних та інших приміщень або оренди основних засобів, устаткування або навантажувальної техніки, транспортних засобів, що може свідчити про причетність до схеми формування штучного податкового кредиту. Крім того, контролюючий орган посилається на відсутність фактичних господарських операцій, оскільки надані до перевірки товарно-транспортні накладні на транспортування товару автотранспортом свідчать про здійснення навантаження товару за адресою м. Константинівка, вул. Мірошниченко, 15, однак, Товариство "Праймгласс" за цією адресою жодної інформації про об'єкт оподаткування не декларує.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, проаналізував ряд норм законодавства, які регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, відповідно до ст. 2 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом № 88 Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актам.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що вищезазначена норма вказує на обов'язок надати копії первинних документів не тільки на вимогу контролюючих або судових органів, а й контрагентів.

Отже, платник податків має можливість витребувати у свого контрагента копії первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій, що відбулися між ними.

При цьому, згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Слід взяти до уваги, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Колегія суддів апеляційної інстанції, аналізуючи зазначені норма, вважає за необхідне вказати, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Так, згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно абз. "а" п. 198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання та виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції, щодо обґрунтованості формування позивачем податкового кредиту по деклараціям з податку на додану вартість за податковими накладними, сформованими за рахунок господарських операцій, здійснених ТОВ "Вільногірське скло" з контрагентом-постачальником товарів (робіт та послуг), зокрема, з ТОВ "Праймгласс" за травень, липень 2015 року на загальну суму 1 357 892 грн., бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується, що 28 квітня 2015 року між ТОВ "Вільногірське скло" та ТОВ "Праймгласс" укладено договір купівлі-продажу № СБ001, предметом якого є товар - склобій безкольоровий тарний дроблений та змішаний тарний дроблений (т.1 а.с. 66-69).

Вказаний товар, за наданими позивачем документами,ТОВ "Праймгласс" поставляло на адресу ТОВ "Вільногірське скло" у травні, липні 2015 року. Суми податку на додану вартість за відповідними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту згідно податкових декларацій за травень 2015 року - у сумі 761 545 грн., за липень 2015 року - у сумі 596 347 грн.

На підтвердження зазначених господарських операцій матеріали справи містять наступні документи:

- видаткові накладні № РН-0000005 від 07.05.15, № РН-0000001 від 04.05.15, № РН-0000006 від 08.05.15, № РН-0000002 від 04.05.15, № РН-0000003 від 04.05.15, № РН-0000004 від 05.05.15, № РН-0000020 від 12.05.15, № РН-0000018 від 12.05.15, № РН-0000021 від 12.05.15, № РН-0000016 від 12.05.15, № РН-0000017 від 12.05.15, № РН-0000007 від 10.05.15, № РН-0000010 від 10.05.15, № РН-0000009 від 10.05.15, № РН-0000019 від 12.05.15, № РН-0000031 від 14.05.15, № РН-0000026 від 12.05.15, № РН-0000025 від 12.05.15, № РН-0000024 від 12.05.15, № РН-0000022 від 12.05.15, № РН-0000011 від 11.05.15, № РН-0000012 від 11.05.15, № РН-0000013 від 11.05.15, № РН-0000014 від 11.05.15, № РН-0000015 від 11.05.15, № РН-0000008 від 10.05.15, № РН-0000023 від 12.05.15, № РН-0000027 від 13.05.15, № РН-0000028 від 13.05.15, № РН-0000029 від 13.05.15, № РН-0000030 від 13.05.15, № РН-0000036 від 18.05.15, № РН-0000032 від 15.05.15, № РН-0000033 від 15.05.15, № РН-0000041 від 20.05.15, № РН-0000034 від 16.05.15, № РН-0000035 від 16.05.15, № РН-0000045 від 21.05.15, № РН-0000046 від 22.05.15, № РН-0000039 від 19.05.15, № РН-0000040 від 19.05.15, № РН-0000042 від 20.05.15, № РН-0000047 від 22.05.15, № РН-0000048 від 22.05.15, № РН-0000049 від 27.05.15, № РН-0000050 від 28.05.15, № РН-0000052 від 29.05.15, № РН-0000051 від 29.05.15, № РН-0000135 від 06.07.15, № РН-0000132 від 02.07.15, № РН-0000133 від 02.07.15, № РН-0000134 від 02.07.15, № РН-0000136 від 06.07.15, № РН-0000137 від 06.07.15, № РН-0000138 від 06.07.15, № РН-0000139 від 07.07.15, № РН-0000140 від 07.07.15, № РН-0000140 від 07.07.15, № РН-0000141 від 07.07.15, № РН-0000142 від 08.07.15, № РН-0000147 від 13.07.15, № РН-0000148 від 13.07.15, № РН-0000146 від 13.07.15, № РН-0000145 від 13.07.15, № РН-0000153 від 15.07.15, № РН-0000149 від 13.07.15, № РН-0000150 від 13.07.15, № РН-0000163 від 21.07.15, № РН-0000162 від 21.07.15, № РН-0000161 від 21.07.15, № РН-0000160 від 21.07.15, № РН-0000156 від 18.07.15, № РН-0000157 від 18.07.15, № РН-0000154 від 17.07.15, № РН-0000165 від 21.07.15, № РН-0000167 від 23.07.15, № РН-0000168 від 23.07.15, № РН-0000166 від 21.07.15, № РН-0000158 від 20.07.15, № РН-0000159 від 20.07.15, № РН-0000169 від 27.07.15, № РН-0000170 від 27.07.15, № РН-0000171 від 27.07.15, № РН-0000172 від 30.07.15, № РН-0000175 від 31.07.15, № РН-0000174 від 31.07.15, № РН-0000173 від 31.07.15;

- платіжні доручення № 846 від 05.05.15, № 10551 від 12.05.15, № 10569 від 13.05.15, № 980 від 14.05.15, № 869 від 15.05.15, № 1003 від 15.05.15, № 1016 від 18.05.15, № 896 від 20.05.15, № 923 від 21.05.15, № 946 від 22.05.15, № 1061 від 25.05.15, № 961 від 27.05.15, № 962 від 28.05.15, № 977 від 29.05.15, № 1244 від 01.07.15, № 1278 від 03.07.15, № 1285 від 06.07.15, № 1297 від 07.07.15, № 1318 від 10.07.15, № 1334 від 13.07.15, № 1345 від 15.07.15, № 1362 від 17.07.15, № 1386 від 21.07.15, № 1418 від 24.07.15, № 1327 від 27.07.15, № 1446 від 30.07.15, № 1456 від 31.07.15.

Крім того, матеріали справи містять

- товарно-транспортні накладні № 5 від 07.05.15, № 6 від 08.05.15, № 20 від 12.05.15, № 18 від 12.05.15, № 21 від 12.05.15, № 16 від 12.05.15, № 17 від 12.05.15, № 19 від 12.05.15, № 31 від 14.05.15, № 36 від 18.05.15, № 41 від 20.05.15, № 45 від 21.05.15, № 46 від 22.05.15, № 163 від 21.07.15, № 162 від 21.07.15, № 161 від 21.07.15, № 160 від 21.07.15, № 169 від 27.07.15, № 175 від 31.07.15, № 174 від 31.07.15, № 173 від 31.07.15; приймальні акти та залізничні накладні (т.1 а.с. 74-245, т.2 а.с. 1-34).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивачем використовується склобій як сировина при виробництві пляшок.

Водночас, у травні-місяці 2015 року позивачем сплачено контрагенту-поставнику ТОВ "Праймгласс" за поставлений склобій 4 465 494,34грн., натомість, сальдо розрахунків на 01.06.2015 року становить 103 775,67грн.; в липні-місяці 2015 року позивачем на рахунок контрагента-поставника ТОВ "Праймгласс" сплачено за поставку склобою 4 215425,45грн., натомість, сальдо розрахунків на 01.08.2015 року становить 114 594,39грн. (а.с. 44, 45 т. 1). Отже, вказані різниці розрахунків дійсно викликають сумнів щодо здійснення всіх розрахунків між позивачем та контрагентом. При цьому, будь-які претензії щодо повних розрахунків сторонами Договору поставки №СБ001 від 28.04.2015 року не пред'являлися (а.с. 66-68 т. 1).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зазначеним договором поставки №СБ001 від 28.04.2015 року визначено, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом за рахунок покупця: пункт 4.2 (а.с. 66 т. 1). Також поставка товару залізничним транспортом підтверджується Додатковою угодою №1 від 28.04.2015 року до Договору поставки №СБ001 від 28.04.2015 року (а.с. 69 т. 1). Додаткова угода згідно пункту 8.1 зазначеного договору є невідємною частиною даною договору (а.с. 68 т. 1). При цьому будь-які умови договору змінюються за згодою між сторонами про що укладається додаткова угода.

Отже, зазначена додаткова угода визначає поставку товару залізничним транспортом.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює Специфікацією № 1 від 28.04.2015 та Специфікацією №3 від 01.07.2015 року (а.с. 70, 71 т. 1). На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначені специфікації не можуть підтверджувати реальність здійснення господарських операцій. Так, вказані специфікації надають можливість здійснювати поставку не тільки залізничним транспортом, а й шляхом самовивозу Покупцем та шляхом доставки автотранспортом Постачальника. Натомість, будь-які зміни до договору оформлюються додатковою угодою (пункт 3.7, пункт 8.1 договору). При цьому, специфікацією не можуть змінюватися умови поставки. В специфікації визначаються обсяги постави на умовах, які передбачені договором або додатковою угодою.

Матеріали справи підтверджують, що поставка здійснювалася не тільки залізничним транспортом, а й автомобільним транспортом, що не відповідає умовам договору та не може підтверджувати узгоджену договором ціну за товар (а.с. 80, 90, 93, 96, 99 та ін. т, 1).

Колегія суддів апеляційної інстанції також критично відноситься до інформації, що міститься в копії документу під назвою «Приемний акт» (а.с. 72, 75, 78, 81 та ін. т. 1). Зазначені акти не вказують з якої станції прибув вантаж, вагони, вагу відправлення, вагу по документах, ціну, суму, довіреність та ін. показники, які мають значення при прийманні вантажу. Отже, зазначені акти також не можуть підтверджувати поставку склобою.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач не надав до суду документи, на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності; до суду апеляційної інстанції таких документів також не надано.

Податковим органом під час перевірки взаємовідносин ТОВ "Вільногіське скло" з ТОВ "Праймгласс" встановлено недостовірність даних, відображених в паперових носіях, складених за формою первинних документів, а саме: надані до перевірки товарно-транспортні накладні оформлені неналежним чином (встановлено невідповідність тоннажу в пов'язаних документах, а саме між ТТН та видатковою накладною); в наданих до перевірки приймальних актах відсутній підпис та печатка особи, яка передала склобій від ТОВ "Праймгласс" до ТОВ "Вільногірське скло"; в залізничних накладних зазначена інформація про товар та його рух не відповідає умовам укладених угод та іншим супровідним первинним документам; встановлено невідповідність умов договору його фактичному виконанню - відвантаження окремих партій товару здійснювалось не за місцем, передбаченим умовами договору; встановлено невідповідність даних відображених в первинних документах, підтверджуючих отримання товару.

Крім того, згідно податкової інформації баз даних АІС Податковий блок, ТОВ "Праймгласс" формує свій податковий кредит за податковими накладними від суб'єктів господарювання з ознаками ризику. Так, постачальники TOB НВК "Оріон" та ТОВ "Імперіал актрейд" не подають до контролюючих органів звіту з ПДВ, відсутні за місцезнаходженням, не мають основних засобів та трудових ресурсів для виконання послуг сортуванню склобою та відділенню від домішок.

Крім того, ТОВ "Праймгласс" після здійснених господарських операцій з ТОВ "Вільногірське скло" перестало подавати звітність з ПДВ та не надало декларацію з податку на прибуток за 2015 рік, таким чином не задекларувало та не сплатило податки за результатами своєї діяльності.

За даними податкового обліку по ТОВ "Праймгласс" відсутня будь-яка інформація про наявність у підприємства основних засобів, складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, а також трудових ресурсів, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Також, відсутня інформація щодо оренди виробничих та складських приміщень, джерела походження, придбання, виготовлення або збирання склобою.

З метою забезпечення повного, об'єктивного та всебічного розгляду справи, судом досліджувалися всі обставини спірних правовідносин, сторонам було забезпечено можливість надати додаткові письмові пояснення з урахуванням доводів та заперечень один одного, а також додаткові документи, заявити клопотання про допит свідків.

Так, позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із зазначеним контрагентом-постачальником разом з клопотанням про надання доказів від 17.05.2017 року надано додаткові документи, а саме, договори оренди нежитлових приміщень, автотранспортних засобів та обладнання, видаткові накладні, акти приймання-передачі товару, технологічний регламент (т.2 а.с. 73-159).

Матеріали справи містять копії лімітних карток на відпуск склобою (т.2 а.с. 173-175).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за результатами дослідження вказаних документів, лімітні картки не можуть бути прийняті в якості доказів, оскільки не були предметом дослідження безпосередньо під час здійснення податкової перевірки позивача.

Так, статтею 44 Податкового кодексу передбачено, що у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам органу ДПС, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за її результатами надає не надані під час перевірки документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу), такі документи повинні враховуватися контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом трьох робочих днів з дня отримання акту перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на те, що позивач під час перевірки та після її завершення (зокрема, після ознайомлення з висновками акту та під час процедури адміністративного оскарження) мав можливість надати податковому органу будь-які документи бухгалтерського обліку, а також інші документи, які, на його думку, підтверджують здійснення ним господарських відносин з ТОВ "Праймгласс" за травень, липень 2015 року, але не скористався таким правом в частині документів, що були надані ним вже під час судового розгляду справи, у суду відсутні підстави для їх врахування при прийнятті рішення.

Надаючи оцінку наявним у справі документам, суд першої інстанції правильно зазначив, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

В даному випадку, наявними у справі документами дійсно не підтверджено факту поставок у спірному періоді товару (склобою) від контрагента ТОВ "Праймгласс" до позивача.

Слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду справи не спростовані доводи податкового органу про те, що вказаний контрагент не має ні власних, ні орендованих приміщень, податкову звітність не подає, спірні операції з ТОВ "Вільногірське скло" ним не задекларовані. Також, за адресою, зазначеною у договорі поставки " 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. 6-го Вересня, 40-а", знаходиться відділ капітального будівництва Виконавчого комітету м. Костянтинівка. Адреса, з якої, за документами, навантажувався товар (склобій) (м. Костянтинівка, вул. Мірошниченко, 15), не збігається з адресою постачальника та не має до нього жодного документального відношення. Відносини з придбання ТОВ "Праймгласс" склобою у спірному періоді не декларувались, а отже, походження його невідомо, що викликає сумнів щодо можливості поставки вказаного товару на адресу позивача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції судом першої інстанції правильно враховано, що збирання склобою, як вид діяльності, відсутній і у позивача, і у його контрагента.

Крім того, за податковою інформацією ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, з аналізу податкових накладних ТОВ "Праймгласс" вбачається реалізація у травні та липні 2015 року товару, придбання якого не здійснювалося. Придбання склобою від фізичних осіб (без сплати ПДВ) ТОВ "Праймгласс" також не задекларовано.

Отже, позивачем під час перевірки не було надано документів, що підтверджували б оприбуткування поставленого від ТОВ "Праймгласс" склобою та подальше використання його у власній господарській діяльності. Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що надані позивачем до перевірки первинні документи містять велику кількість розбіжностей та невідповідностей; детальний опис розбіжностей викладено на сторінках 38-41 акту перевірки (т. 1 а.с. 48-51). Окремі порушення в оформленні документів, зафіксовані у акті, свідчать про невідповідність наданих позивачем первинних документів вимогам до їх оформлення (у зв'язку з відсутністю обов'язкових реквізитів), що виключає можливість врахування таких документів як доказів. До таких порушень, зокрема, відноситься відсутність дати заповнення в залізничних накладних №№ 45922515, 46018164, 46361861, 45426764, 46018164, 45738085, 45922515, 45922523, та інші; в окремих приймальних актах відсутня печатка та підпис особи, яка передала склобій позивачу. Крім того, встановлена невідповідність між пов'язаними документами, наданими позивачем (зокрема, між видатковими накладними, залізничними накладними або ТТН, та приймальними актами). Така невідповідність стосується одиниці виміру (ваги) товару, а саме, обсягу поставленого товару (в тонах), який не збігається у документах на відвантаження товару, транспортування та його прийняття позивачем (опис документів наведений в акті перевірки , т. 1 а.с. 49-50).

Таким чином, транспортування вказаного товару у спірний період належними та допустимими доказами у справі не підтверджено.

Наведені вище обставини у їх сукупності свідчать про встановлення обставин, які вказують на формальний характер оформлення господарських відносин, реальність яких не підтверджена, у зв'язку із встановленням відсутності фактичного руху активів та зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях позивача як платника податків, у зв'язку з безтоварністю проведених операцій.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з оцінкою судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_3, допитаної за судовим дорученням Донецьким окружним адміністративним судом, наданим за клопотанням позивача про допит директора ТОВ "Праймгласс" стосовно обставин спірних правовідносин (т.3 а.с. 8-18). На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно зазначив, що надані ОСОБА_3 свідчення стосовно наявності у ТОВ "Праймгласс" необхідних для здійснення господарських операцій трудових ресурсів, орендованих промислових площадок, автомобілів та обладнання документально не підтверджені, а отже, не спростовують встановлені у акті перевірки обставини.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 19.04.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.04.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 25.04.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: В.В. Мельник