Справа № 2а-4924/08/1570
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-4924/08/1570
У Х В А Л А

18 травня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Головного управління ДКС в Одеській області від 27.11.2017 року за №16-12/2508-7400 про поворот виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Ізмаїльської Об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області за участю Ізмаїльської Міжрайонної прокуратури Одеської області про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 23.10.2007 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за липень 2007 року у розмірі 613306,00 грн. та стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України в Одеській області суми бюджетного відшкодування по ПДВ у розмірі 613306,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" звернулося до суду з позовом, з урахуванням уточнення позовних вимог, до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області, Головного управління державної казначейської служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення СДПІ від 23 жовтня 2007 року № /0, яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за липень 2007 року на 613306,00 грн, та стягнення з державного бюджету на користь товариства зазначеної суми бюджетного відшкодування шляхом перерахування на розрахунковий рахунок.

Одеський окружний адміністративний суду постановою від 19 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року, позов ПАТ "Українське Дунайське пароплавство" задовольнив: скасував податкове повідомлення - рішення СДПІ від 23 березня 2011 року від 23 жовтня 2007 року № /0; стягнув з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби в Одеській області на користь ПАТ "Українське Дунайське пароплавство" бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі 613306,00 грн та витрати щодо сплати судового збору у сумі 1703,00 грн.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.06.2017 року вирішено постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року у справі № 2а-4924/08/1570 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 613306,00 грн. (шістсот тринадцять тисяч триста шість грн 00 коп.) та в цій частині ухвалити нове судове рішення: зобов'язати Ізмаїльську об'єднану державну податкову інспекцію Одеської області Державної податкової служби (правонаступник - Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області) прийняти висновок із значенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України в Одеській області; в решті Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року залишити без змін.

11.12.2017 року на адресу суду надійшла заява Головного управління ДКС в Одеській області №16-12/2508-7400 про прийняття рішення про поворот виконання судового рішення.

Вказана заява була обґрунтована наступним.

15 вересня 2015 року Державною казначейською службою України було здійснено безспірне списання грошових коштів державного бюджету у загальному розмірі 613 306,00 грн. згідно виконавчого листа Одеського окружною адміністративного суду від 26.11.2012 по справі № 2а-4924/08/1570, у відповідності до якого було вирішено стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління на користь ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість у розмірі 613 306,00 грн.

Оскільки постановою ВАСУ від 21.06.2017 року були скасовані рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетного відшкодування та визначено, що отримання такого відшкодування повинно відбуватись шляхом направлення висновку податкового органу до органів ДКС України про відшкодування цієї сума на банківський рахунок платника.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні 18.05.2017 року цю заяву, з урахуванням правової позиції представника позивача, представника відповідача та представника органу прокуратури, на підставі положень ст.380 КАС України, вважає за необхідне відмовити у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно положень ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Основною метою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

На відміну від більшості положень Конвенції, ст.1 Протоколу №1 захищає права не лише фізичних, а й юридичних осіб, наприклад, компаній. Цей аспект даної статті має важливе значення, оскільки економічна система держав-учасниць Конвенції заснована на праві приватної власності й праві вільно створювати такі економічні одиниці, як «юридичні особи»: неурядові організації, релігійні органи, засоби масової інформації тощо.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, звичайно, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже, майно (рішення від 23.02.1995 року у справі «Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів», п.53).

Під дію статті 1 Протоколу №1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив.

Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має «легітимне сподівання» («Федоренко проти України», «Едуард Петрович Мельник проти України») на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу («Брезовец проти Хорватії», «Рисовський проти України», «Кечко проти України», «Стреч проти Великобританії», «Москаль проти Польщі», «Сук проти України», «Федоренко проти України», «Україна-Тюмень проти України»).

Вказані рішення ЄСПЛ свідчать про те, що захист права особи на незаконне покладання на неї обов'язку щодо сплати податків та штрафів повинно розглядати, як захист права особи на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Такий висновок також випливає з п.49 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06).

Суди при розгляді справи, в тому числі Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 21.06.2017 року встановили, що втручання держави у право власності позивача, в частині позбавлення його права на своєчасне отримання бюджетного відшкодування з ПДВ мало місце, що свідчить про порушення державою гарантій прав особи, встановлених ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

При цьому суди підтвердили наявність у позивача права на таке відшкодування ПДВ у заявленій сумі 613306,00 грн.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України у своїй постанові зазначив, що суди попередніх інстанцій невірно обрали спосіб захисту порушеного права, а саме застосували стягнення цієї суми з Державного бюджету України на користь платника податків.

Відповідно до положень ч.1 ст.380 КАС України суд апеляційного чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Вищий адміністративний суд України в постанові від 21.06.2017 року лише змінив спосіб поновлення прав платника податків, а тому, формально, він не міг вирішувати питання про поворот виконання судового рішення адже об'єм поновлених прав позивача не був зменшений ним своїм рішенням.

Окрім того, судом під час розгляду вказаної заяви було ретельно досліджено питання про можливість поновлення прав платника податків у спосіб, визначений у постанові ВАСУ від 21.06.2017 року з урахуванням змін у ПК України щодо порядку відшкодування платникам сум ПДВ.

Лише в останньому судовому засіданні 18.05.2018 року представником відповідача Ізмаїльської ОДПІ була надана службова записка заступника начальника управління - начальника відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Пархоменко С.Г. згідно якої, з 01.04.2017 року бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється виключно за правилами п.п.200.7.1 п.200.7 ст.200 ПК України та постанови КМ України від 25.01.2017 року №26, якими не передбачено складання та направлення висновків до ГУ ДКС України.

Таким чином, суд встановив, що на теперішній час у позивача відсутня можливість отримати суму бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 613306,00 грн. шляхом отримання висновку від податкового органу та направлення його до ГУ ДКС в Одеській області.

Зазначене свідчить про те, що у разі вчинення судом повороту виконання судового рішення по цій справі, позивач буде позбавлений права на отримання присудженого за судовим рішенням, що є порушенням його права на доступ до суду, гарантованого ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод та ст.13 цієї ж Конвенції, яка гарантує особі право на ефективний юридичний захист, оскільки позивач після 10 років розгляду справ у судах різних інстанцій знов може опинитись у фактичному та правовому становищі, яке існувало на час його звернення до суду у лютому 2008 року, а це є неприпустимим та може бути підставою для звернення позивача до ЄСПЛ з відповідним позовом до України щодо незабезпечення державою йому гарантованих Конвенцією прав та свобод.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.380 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської сужби України в Одеській області від 27.11.2017 року за №16-12/2508-7400 про поворот виконання судового рішення по справі №2а-4924/08/1570 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Ізмаїльської Об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області за участю Ізмаїльської Міжрайонної прокуратури Одеської області про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 23.10.2007року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за липень 2007р. у розмірі 613306 грн. та стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України в Одеській області суми бюджетного відшкодування по ПДВ у розмірі 613306 грн. - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 22.05.2018 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання повного тексту ухвали в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.