Справа № 826/2576/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 травня 2018 року № 826/2576/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 без обмеження максимального розміру пенсії, нарахувати та виплатити одноразово та своєчасно недоотримані суми пенсії з 01.01.2016 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII (далі - Закон №900-VIII), ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988 (далі - постанова КМУ №988), на підставі наданих відповідними органами/особою-пенсіонером довідок про розмір грошового забезпечення з дотриманням Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі - Порядок №45) з урахуванням довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві про розмір грошового забезпеченння для перерахунку пенсії від 19.06.2017 №44439. Також позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, якому призначена пенсія за вислугою років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Позивач вважає, що чинним законодавством йому гарантовано право на перерахунок пенсії у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Однак, за результатом розгляду його письмової заяви про перерахунок пенсії ГУ ПФУ в м. Києві хоч і визнало за позивачем таке право, проте фактично відмовило у проведенні перерахунку через відсутність бюджетних коштів.

На думку позивача, дана відмова є безпідставною та незаконною, а бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві протиправною, внаслідок чого позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в м. Києві здійснено всі необхідні дії для перерахунку пенсії позивача відповідно до положень ст.63 Закону №2262-ХІІ та із дотриманням Порядку №45, проте виплату буде забезпечено після виділення коштів з Державного бюджету України. Водночас вимогу про зобов'язання відповідача виплатити пенсію починаючи з 1 січня 2016 року вважає необґрунтованою, зазначивши, що питання виплати перерахованих пенсій врегульовано новоприйнятою постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі - постанова КМУ №103), відповідно до якої обов'язок відповідача виплатити пенсію у новому розмірі виник лише щодо перерахованої пенсії з 01.01.2018, а обов'язок виплатити перераховану пенсію за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виникає у відповідача лише 01.01.2019.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що його тверджень та аргументів по суті позовних вимог відповідач не спростував, щодо застосування положень постанови КМУ №103 заперечив з огляду на те, що вона була прийнята після виникнення спірних відносин і відкриття провадження у даній справі. Тому позивач вважає, що він має законне та обґрунтоване право вимагати від відповідача перерахунку та виплати пенсії саме з 01.01.2016 незалежно від асигнувань з державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах та був звільнений з органів внутрішніх справ за пп.б п.65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, (через хворобу), у відставку, наказом УДСО при ГУМВС України в м. Києві від 26.06.2012 №334 о/с, що підтверджується довідкою №24/5-136 від 11.07.2012, копія якої є в матеріалах справи.

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтведжується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 07.08.2012 та даними з листа ГУ ПФУ в м. Києві від 25.09.2017 №22634/03/Ч-1999, копії яких є в матеріалах справи.

07.09.2017 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок призначеного йому пенсійного грошового забезпечення з 29.12.2015, керуючись положеннями Закону №900-VIII.

У відповідь листом від 25.09.2017 №22634/03/Ч-1999 позивачу повідомлено, що із прийняттям постанови КМУ №988 до ГУ ПФУ в м. Києві ліквідаційними комісіями ГУ МВС в областях та місті Києві були направлені довідки для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення, установленого для поліцейських.

Таку довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача від 19.06.2017 №44439 було отримано та зареєстровано ГУ ПФУ в м. Києві 20.06.2017 за вх.№11874/04, що підтверджується копією довідки з відповідним вхідним штампом, яка є в матеріалах справи. Копію цієї довідки було надано позивачу разом з відповіддю.

Водночас позивача було повідомлено, що перерахунок його пенсії буде проведено після надходження коштів з Державного бюджету України. Наведене відповідач обґрунтував посиланням на положення ст.8 Закону №2262-ХІІ і зазначив, що фінансове забезпечення перерахунків пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України здійснюватиметься за рахунок коштів Державного бюджету України, що потребує внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в частині виділення додаткових асигнувань по бюджетній програмі КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду".

Позивач вбачає в такій відповіді відповідача фактичну відмову у проведенні йому перерахунку пенсії та трактує її як протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві, яка порушує його законні права.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Статтю 63 Закону №2262-ХІІ доповнено вказаною частиною згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» (Закон № 900-VIII), який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 29.12.2015).

Згідно з ч.4. ст. 63 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Згідно зі статтею 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Відповідно до абзацу другого розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Згідно із статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Кабінет Міністрів України постановою від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (Постанова КМУ №988) та постановою від 18 листопада 2015 року № 947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268» встановив розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, що значно перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ.

Отже, збільшення грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції на підставі Постанови КМУ № 988. Постанова КМУ №988 набрала чинності 02.12.2015, тому, відповідно до положень ст.51 Закону №2262-ХІІ, право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 01 січня 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 15.02.2018 у зразковій справі № Пз/9901/8/18 (820/6514/17) і в силу положень ч.3 ст. 291 КАС України врахована при розгляді даної справи, яка відповідає ознакам типової.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрнутованість позовних вимог в цій частині.

Водночас суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується право позивача на перерахунок пенсії, а лише обґрунтовується правомірність його дій щодо неможливості здійснити перерахунок пенсії позивачу з підстав відсутності бюджетних коштів.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується, вважає їх необґрунтованими, а бездіяльність відповідача протиправною з огляду на наступне.

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (Порядок № 45), яка набрала чинності 20 лютого 2008 року.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 45 (в редакції від 28.10.2015, чинній на момент виникнення спірних відносин) перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Виходячи з аналізу положень пунктів 2, 3 Порядку №45, підставою для перерахунку пенсії зазначеним в пункті 1 цього Порядку особам є отримана головними управліннями Пенсійного Фонду України довідка про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, видана державним органом, з якого особи були звільнені із служби.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ в м. Києві отримало від Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу, що свідчить про дотримання державним органом Порядку №45 у частині надання довідок до органу Пенсійного фонду.

Отже, позивач має законні підстави щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

Водночас, Відповідач, з надходженням до нього відповідної довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу, в силу положень ст.51 Закону №2262-ХІІ та Порядку №45, зобов'язаний був здійснити відповідний перерахунок, однак такого перерахунку не здійснив, чим допустив протиправну бездіяльність.

Суд відхиляє доводи відповідача про обґрунтованість його бездіяльності неможливістю здійснити перерахунок пенсії з підстав відсутності виділених коштів з Державного бюджету України. Суд вважає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не перерахунку та не виплати особі гарантованих виплат, оскільки це свідчитиме про порушення гарантованого статтею 1 Першого протоколу Конвенції права мирно володіти своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

В рішенні від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту пенсіонерів органів внутрішніх справ України, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами, не можуть бути скасовані (рішешення КСУ від 20.12.2016 №7-рп/2016).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто, набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011, від 20.12.2016 №7-рп/2016).

Таким чином, позовна вимога про визнання бездіяльності відповідача протиправною є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас суд звертає увагу на наступне.

Як уже зазначалось, перерахунок пенсій відповідно до положень ч.4 ст. 63 Закону №2262-ХІІ здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджено постановою КМУ від 13.02.2008 №45.

21 лютого 2018 року до зазначеного Порядку №45 було внесено зміни згідно з прийнятою Кабінетом Міністрів України Постановою від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» , якою врегульовано питання виплати перерахованих пенсій.

Слід зазначити, що вказана Постанова не заперечує наявності у відповідача обов'язку здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії у межах спірних правовідносин, а лише встановлює порядок здійснення такої виплати.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду справи та винесення даного судового рішення постанова КМУ №103, яка прийнята на виконання ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ, є чинною, а отже підлягає до застосування, тож заперечення позивача в цій частині відхиляються.

Також суд не погоджується з рештою вимог позивача з огляду на наступне.

Позовну вимогу в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача без обмеження максимального розміру пенсії суд вважає безпідставною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявою до відповідача про перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру не звертався. На даний час відповідачем не обмежено максимальний розмір його пенсії, так як позивачу, відповідно до листа від 25.09.2017 №22634/03/Ч-1999, взагалі не було здійснено перерахунок та виплату пенсії, а отже звернення з такою вимогою є передчасним.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, захист прав судом здійснюється виключно у разі їх порушення. Передчасне задоволення таких вимог суперечитиме основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися за наявності обґрунтованих підстав.

Як вбачається із листа ГУ ПФУ в м. Києві та відзиву на позов, відповідачем не заперечується право позивача на перерахунок пенсії з 01.01.2016 та зазначається, що перерахунок пенсії позивача буде проведено управлінням у Порядку, визначеному постановою КМУ №103. Інші докази, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд не вбачає за доцільне встановлення судового контролю у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Судові витрати слід розподілити за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. За подання адміністративного позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №24 від 14.02.2018. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) з 01.01.2016 на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в місті Києві довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії від 19.06.2017 №44439.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053) здійснити перерахунок з 01 січня 2016 року та виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) як пенсіонеру органів внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103) на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в місті Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 19.06.2017 №44439.

В задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур