Справа № 495/862/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

16 травня 2018 року

Київ

справа №495/862/17

адміністративне провадження №К/9901/2188/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) Данилевич Н.А.,
суддів Бевзенка В. М.,
Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду від 18 липня 2017 року (головуючий суддя Шевчук Ю.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року (головуючий суддя Лук`янчук О.В., судді Градовський Ю.М., Кравченко К.В.) у справі
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1
про скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. 09 лютого 2017 року Військова частина НОМЕР_1 (далі - ВЧ) звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі відділу ДВС) та просить скасувати постанову державного виконавця Білгород-Дністровського відділу ДВС про накладення штрафу від 27.01.2017 року.
2. 23 лютого 2017 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області другий адміністративний позов до Білгород-Дністровського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому ВЧ просить скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 13.02.2017 року.
3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 грудня 2016 року за вих. №1654 на вимогу головного виконавця ВДВС було повідомлено про часткове виконання рішення - 5 грудня 2016 року за вих. №1532 надано до Пенсійного фонду України у Білгород-Дністровському районі оновлену довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , до якої включено 24 місяця перед зверненням до його пенсії всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески. Виконання решти вимог державного виконавця безпосередньо не залежить від військової частини, оскільки відповідно до Бюджетного кодексу України вона є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня і приймати самостійні рішення щодо виплат в межах виділених асигнувань не уповноважена. Дані функції, як зазначає позивач, відповідно до Наказу Міністра оборони України від 05.11.2009 року №550 належать до компетенції Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі - Департамент). З метою повного виконання Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП52053636 від 30 серпня 2016 року військовою частиною НОМЕР_1 були направлені до Головного розпорядника бюджетних коштів (Департаменту фінансів) відповідні нарахування та заявки на виділення коштів (від 08.08.2016 року, від 16.08.2016 року, від 13.09.2016 року). Додаткових асигнувань для виплат ОСОБА_1 не надходило.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
4. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 липня 2017 року у задоволенні адміністративних позовів Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанов про накладення штрафу відмовлено.
5. Відмовляючи в позові суд першої інстанції зазначив, що представлені позивачем листи, направлені нібито Департаменту 08.08.2016 року, 16.08.2016 року та 13.09.2016 року стосовно виконання рішення суду, судом не приймаються до уваги, оскільки на них відсутні будь-які помітки чи поштові повідомлення про отримання Департаментом саме цих листів. Крім того, лист Департаменту від 23.01.2017 року, адресований ОСОБА_1 , повністю спростовує доводи ВЧ щодо надсилання Департаменту вказаних листів в серпні та вересні 2016 року. Суд дійшов висновку, що дії позивача за цей період, а саме звернення до суду із заявою про виправлення помилки та звернення до відділу ДВС з проханням звернутися до суду за роз`ясненням, свідчать про відсутність наміру позивача добровільно виконати рішення суду відповідно до постанови державного виконавця від 30.08.2016 року. Також суд зазначив, що доводи позивача про направлення ним до Пенсійного фонду м. Білгород-Дністровський оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови суду №2а-608/11 свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли. Військовою частиною не було вжито відповідних заходів, не було вчинено жодних необхідних дій з метою належного виконання рішення суду згідно з постановою державного виконавця від 30.08.2016 року. Суд відзначив, що всі наголошення та доводи позивача, викладені ним в позовній заяві, не знайшли свого належного підтвердження в судовому засіданні, а частково навіть були спростовані. Суд першої інстанції зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться, адже у протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
6. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції.
7. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 липня 2017 року залишено без змін.
8. Апеляційний суд, підтримуючи рішення суду першої інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятих оскаржуваних постанов, оскільки військова частина НОМЕР_1 не виконала без поважних причин та у встановлений державним виконавцем строк рішення суду. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, застосування такого заходу реагування як штраф є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Суд апеляційної інстанції вказав на те, що доводи апелянта, що військова частина з метою виконання рішення суду здійснила всі потрібні нарахування та заявки на отримання цих коштів військовою частиною направлено на перевірку до Головного розпорядника бюджетних коштів Департаменту фінансів Міністерства оборони України, оскільки військова частина є бюджетною установою та фінансується виключно з державного бюджету, спростовуються відповіддю Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 23 січня 2017 року, згідно якої Департамент повідомив, що на його адресу від військової частини НОМЕР_1 заявки на забезпечення коштами для виконання вищезгаданого рішення суду не надходили. Також суд зазначив, що твердження апелянта, що на час ухвалення рішення по даній справі стягувачу виплачена заборгованість, тобто виконано рішення суду, підтверджує факт невиконання судового рішення у строк наданий державним виконавцем.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
9. Військова частина НОМЕР_1 (далі скаржник) 08 грудня 2017 року звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду від 18 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року.
10. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду від 18 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що ним до Головного розпорядника бюджетних коштів Департаменту фінансів Міністерства оборони України було направлено відповідні нарахування та заявки на виділення коштів (08.08.2016 року, 16.08.2016 року та 13.09.2016 року). Також скаржник зазначає, що колегія суддів апеляційного суду взагалі не звернула уваги та не врахувала ті обставини, що 05 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2017 року постанова Білгород Дністровського міськрайонного суду від 04 березня 2015 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року скасовані.
12. Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. Згідно з виконавчим листом № 2-а/608/11, виданим 16.08.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, позивача зобов`язано:
13.1. 1) до отриманої позивачем ОСОБА_1 за період служби заробітної плати (грошового забезпечення) (у тому числі до матеріальної допомоги на оздоровлення за 2007-2010 роки та допомоги для поліпшення соціально-побутових умов за 2007-2010 роки одноразових й щомісячних винагород (у тому числі на день свят) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 травня 2007 року по 15 грудня 2010 року 10% надбавки до посадового окладу відповідно до додатку №40 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року № 268;
13.2. 2) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2008 року по 15 грудня 2010 року різницю між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність (Укази Президента України від 23.02.2002 року №173/2002, від 05.05.2003 року №389/2003 року - постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.1 1.2013 року) та розміром заробітної плати (у тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки та допомоги для поліпшення соціально-побутових умов за 2008-2010 р., одноразових й щомісячних винагород (у тому числі на день свят), встановленими за новими умовами оплати праці, яка була суттєва зменшена;
13.3. 3) надати до Пенсійного Фонду України у Білгород-Дністровському районі оновлену довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , до якої включити 24 місяця перед зверненням до його пенсії всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески (з урахуванням надбавки та різниці вказаної із п.3 п.4 позовних вимог), та донарахувати та виплатити грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи (з відрахуванням раніше виплаченої суми грошової допомоги);
13.4. 4) здійснити вказані нарахування та виплату грошового забезпечення шляхом складання відомостей на виплату грошового забезпечення;
13.5. 5) оплатити страхові внески до органів Пенсійного фонду України.
14. На підставі зазначеного виконавчого документа державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС виніс постанову від 30.08.2016 року ВП №52053636 про відкриття виконавчого провадження та надав боржнику термін для добровільного виконання рішення суду в строк до 05.09.2016 року.
15. 27.01.2017 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моц В.В. було прийнято постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100 грн.
16. 13.02.2017 року вказаний державний виконавець, через повторне невиконання позивачем без поважних причин рішення суду у встановлений строк, на підставі ч.2 ст. 75 Закону № 1404-VIII, прийняв рішення про необхідність винесення другої постанови про накладення штрафу в розмірі 10200 гривень.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
17. Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Стаття 70 КАС України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
19. Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року: вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України <…>. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.
20. Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон №1404-VIII): у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
21. Частина 2 ст. 74 Закону №1404-VIII: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
24. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
25. В обґрунтування своєї касаційної скарги Військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що 08.08.2016 року, 16.08.2016 року та 13.09.2016 року нею до Головного розпорядника бюджетних коштів Департаменту фінансів Міністерства оборони України було направлено відповідні нарахування та заявки на виділення коштів, однак такі доводи Суд оцінює критично, оскільки вони спростовані судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи.
26. Як встановлено судами, зазначені докази не прийняті до уваги через відсутність доказів в підтвердження направлення зазначених заявок на адресу розпорядника бюджетних коштів. Більш того, апеляційним судом встановлено, що у своїй відповіді Департамент фінансів Міністерства оборони України від 23 січня 2017 року повідомив, що на його адресу від військової частини НОМЕР_1 заявки на забезпечення коштами для виконання вищезгаданого рішення суду не надходили. Тобто позивачем не вчинялись дії щодо добровільного виконання судового рішення. Інших доводів, які б спростовували висновки судів в зазначеній частині, скаржником не наведено.
27. Також Суд підтримує позицію судів попередніх інстанцій стосовно того, що надання до Пенсійною фонду України у Білгород-Дністровському районі оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , до якої включено 24 місяця перед зверненням до його пенсії всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески (з урахуванням надбавки та різниці вказаної із п.3 - п.4 позовних вимог), не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.
28. Поміж іншого, скаржник в якості підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій посилається на обставини скасування 05 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанови Білгород Дністровського міськрайонного суду від 04 березня 2015 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року (справа №2а-608/11/1505, за результатами розгляду якої видано виконавчий лист №2а-608/11 від 16.08.2016 року).
29. Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ці обставини виникли після вчинення державним виконавцем спірних дій в частині винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафів за невиконання боржником судового рішення, а отже не можуть слугувати підставою для скасування судових рішень в даній справі. Крім цього, Суд зазначає, що спірним питанням в даній справі є обставини правомірності застосування державним виконавцем такого заходу примусового виконання рішення, як штраф, а не правомірність відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2а-608/11 від 16.08.2016 року.
30. Таким чином, Суд погоджує висновки судів попередніх інстанцій, що при винесенні спірних постанов про накладення штрафів на позивача державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством.
31. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
32. Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
33. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
34. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
35. Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
36. В задоволенні касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 відмовити.
37. Постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду від 18 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року залишити без змін.
38. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді В. М. Бевзенко
В.М. Шарапа