Справа № 816/484/18
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/484/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.,

представника відповідача - Яловець М.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 /надалі - позивач/ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області /надалі - відповідач/ про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07 грудня 2017 року №16-05-203/983-469.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність у кіоску "ІНФОРМАЦІЯ_1". 22 листопада 2017 року було проведено інспекційне відвідування кіоску "ІНФОРМАЦІЯ_1" щодо відповідності діяльності ФОП ОСОБА_2 вимогам законодавства про працю, за результатами якого було складено Акт перевірки №16-05-203/983 від 22 листопада 2017 року. Постановою Управління Держпраці у Полтавській області №16-05-203/983-469 від 07 грудня 2017 року на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпПУ на неї накладено штраф у сумі 96000,00 грн за порушення вимоги статті 24 КЗпПУ. Вказану постанову вважає незаконною та винесеною з грубим порушенням її прав у зв'язку з невиконанням службовими особами відповідача норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", абзацу 3 пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2002 року №390 /а.с. 6-8/.

Відповідач позов не визнав та посилався на те, що дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення; що наказ Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2002 року №390 втратив чинність, а інше законодавство, на яке посилається позивач, відповідачем при проведенні позапланової перевірки було дотримано та штраф накладено на позивача правомірно, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_2 допустила порушення норм частин 1 та 3 статті 24 КЗпП в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, а саме: ОСОБА_3 на момент спостереження 15 листопада 2017 року працювала у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» за цивільно-правовим договором, проте правовідносини позивача із вказаною громадянкою мали ознаки трудових відносин /а.с. 91-95/.

Позивач у судове засідання не з'явилася, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутністю /а.с. 87/.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26 листопада 2002 року та здійснює підприємницьку діяльність у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» /а.с. 50/.

15 листопада 2017 року робочою групою з працівників Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, депутатом міської ради, Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, об'єднаного профспілкового комітету проведено спостереження діяльності ФОП ОСОБА_2 у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що складено відповідну довідку /а.с. 96-97/.

Спостереженням виявлено та довідкою засвідчено, що у кіоску, серед продавців, які оформлені на роботу за трудовим договором, виконувала функції продавця ОСОБА_3. Згідно наданих нею пояснень вона стажувалася на посаді продавця з 13 листопада 2017 року та трудовий договір з ФОП ОСОБА_2 не укладала. Сама ФОП ОСОБА_2 письмово зазначила, що ОСОБА_3 працювала у кіоску на підставі цивільно-правового договору.

17 листопада 2017 року Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області надіслав до Управління Держпраці у Полтавській області лист вих. №1384/01-35 та довідку спостереження від 15 листопада 2017 року для вжиття заходів у межах повноважень /а.с. 65, 96-97/.

На виконання цього листа та на підставі наказу від 21 листопада 2017 року №43/09 та направлення на проведення заходу державного контролю від 21 листопада 2017 року №1790 посадовою особою Управління Держпраці у Полтавській області 22 листопада 2017 року проведена позапланова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати якої оформлені актом №16-05-203/983 від 22 листопада 2017 року /а.с.64-66, 67-79/.

Актом перевірки №16-05-203/983 від 22 листопада 2017 року зафіксовано порушення позивачем вимог частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України у частині фактичного допуску працівника до роботи без укладення з ним трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

07 грудня 2017 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_4 прийнято постанову №16-05-203/983-469 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу у сумі 96000,00 грн на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України /а.с.83-84/.

Не погодившись з прийняттям цієї постанови, позивач оскаржила її до суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові щодо відповідності її вказаним критеріям, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпПУ/ державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці у Полтавській області, затвердженого наказом Держпраці від 04 лютого 2016 року №8, Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року /далі - Порядок № 295/.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пункт 5 цього Порядку встановлює, що інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю) про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню /абзац 2 пункту 8 Порядку № 295/.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення /пункт 19 Порядку № 295/.

Як встановлено судом, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 проведено головним державним інспектором Управління Держпраці у Полтавській області Гармаш С.М. за повідомленням Виконавчого комітету Миргородської міської ради, оформленим листом № 1384/01-35 від 17 листопада 2017 року, з метою перевірки відомостей, зазначених у довідці спостереження від 15 листопада 2017 року.

В акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №16-05-203/983 від 22 листопада 2017 року, складеним за результатами інспекційного відвідування, зазначено, що «на момент інспекційного відвідування 22 листопада 2017 року у кіоску знаходилися продавець кондитерських виробів ОСОБА_5 (наказ про прийняття на роботу №1 від 05 травня 2016 року), продавець кондитерських виробів ОСОБА_6 (наказ про прийняття на роботу №3 від 31 травня 2016 року) та продавець кондитерських виробів ОСОБА_7 (наказ про прийняття на роботу № 10 від 04 серпня 2016 року). В ході інспекційного відвідування було надано цивільно-правову угоду від 13 листопада 2017 року, укладену між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідно до пункту 2.1 даної цивільно-правової угоди виконавець зобов'язаний здійснити продаж виготовленої продукції в період з 13 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року по мірі необхідності, а також згідно пункту 2.2 навчитися виконувати роботу продавця продовольчих товарів. В пункті 3.1 договору передбачено провести оплату згідно акта виконаного замовлення не пізніше п'яти робочих днів в сумі 800, 00 грн. У довідці спостереження від 15 листопада 2017 року ОСОБА_3 зазначила, що вона стажується на посаді продавця з 13 листопада 2017 року. Враховуючи пояснення ОСОБА_3, цивільно-правова угода носить ознаки трудового договору».

Те ж саме зазначено і в оскаржуваній постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 16-05-203/983-46 від 07 грудня 2017 року.

Дослідивши акт перевірки, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутність), судом встановлено, що на момент проведення інспекційного відвідування 22 листопада 2017 року ОСОБА_3 у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» не перебувала та функції продавця не здійснювала, оскільки строк дії цивільно-правового договору 1 від 13 листопада 2017 року, укладеного між нею та ФОП ОСОБА_2, закінчився 21 листопада 2017 року.

Таким чином, станом на дату складання акта перевірки від 22 листопада 2017 року порушення позивачем норми статті 24 КЗпП України у частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, було відсутнє, а відтак зазначеним актом зафіксовано неіснуюче порушення.

За викладених обставин акт перевірки №16-05-203/983 від 22 листопада 2017 року не є допустимим доказом вчинення ФОП ОСОБА_2 порушення трудового законодавства, а тому не може бути підставою для притягнення її до відповідальності у вигляді накладення штрафу за таке порушення.

До того ж суд вважає, що висновок відповідача про те, що цивільно-правовий договір 1 від 13 листопада 2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має ознаки трудового договору, ґрунтується виключно на припущеннях і не обґрунтований в акті перевірки і постанові про накладення штрафу жодною нормою матеріального права.

Зі змісту цивільно-правового договору 1 від 13 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 («Виконавець») зобов'язується реалізовувати печену та жарену продукцію, виготовлену в період з 13 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року, у зручний для неї час /пункт 1.1/, а ФОП ОСОБА_2 («Замовник») зобов'язується проводити оплату згідно акту виконаного замовлення не пізніше п'яти робочих днів в сумі 800,00 грн /пункт 3.1/. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку /пункт 1.2/. У разі не виконання умови даного договору сторони несуть відповідальність згідно цивільного законодавства України /пункт 4.1/. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє 8 днів /пункт 5.1/. Актом прийому наданих послуг відповідно до Цивільно-правового договору 1 від 13 листопада 2017 року засвідчено обсяг наданої послуги /а.с. 54/.

У той же час за визначенням статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами частин 1 та 3 статті 24 цього Кодексу трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України /частина 1/.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України /частина 3/.

З аналізу наведених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє трудові відносини від цивільно-правових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши цивільно-правовий договір 1 від 13 листопада 2017 року, що укладений між фізичною особою ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що відносини, що склалися між сторонами цього договору, є цивільно-правовими. Протилежне відповідач у судовому засіданні не довів.

Таким чином, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду ані самого факту виконання ОСОБА_3 функцій продавця на момент проведення перевірки (інспекційного відвідування) - 22 листопада 2017 року, ані власне факту перебування ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_2 у трудових (а не цивільно-правових) відносинах, а відтак і правомірності прийнятого ним рішення.

При вирішенні спору суд також врахував і ті обставини, що на дату складання довідки спостереження від 15 листопада 2017 року цивільно-правовий договір існував і на нього посилалася у своїх поясненнях позивач, та що з іншими працівниками, які працювали у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» на постійній основі (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7), позивач укладала трудові договори.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 960,00 грн, що підтверджується квитанціями від 21 грудня 2017 року №585Р21245 та від 03 січня 2018 року №6Р03356.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 960,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Полтавській області (місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39777136) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Полтавській області від 07 грудня 2017 року №16-05-203/983-469.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області (місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39777136) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у сумі 960,00 грн (дев'ятсот шістдесят гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Повне рішення складено 14 травня 2018 року.

Суддя Н.І. Слободянюк