Справа № 813/3619/17
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2080/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бориславтеплоенерго" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року суддя Качур Р.П., час ухвалення 15:49 год., місце ухвалення м.Львів у справі № 813/3619/17 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Бориславтеплоенерго" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, повний текст складено 07.02.18р., -

В С Т А Н О В И Л А:

12.10.2017р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № від 25.07.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов»язання за платежем податок на додану вартість на суму 293718,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 73430,00 грн., на загальну суму 367148,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що висновки викладені в акті перевірки позивача № 826/13-01-14-15/13809128 від 27.06.2017 року про те, що втрати, що виникли при виробництві теплової енергії використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю позивача, не відповідають дійсності. Втрати теплової енергії (в тому числі, і понаднормові) виникають під час її виробництва і транспортування до споживача, що є основним видом господарської діяльності КП "Бориславтеплоенерго" за КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиціонованого повітря. Таким чином, понаднормові втрати теплової енергії безпосередньо і нерозривно пов'язані з господарською діяльністю підприємства.

Неправильним і нормативно необґрунтованим вважає висновок відповідача, викладений в акті перевірки від 27.06.2017 року, про те, що, оскільки, списана понаднормова теплова енергія не буде реалізована споживачу та її вартість, відповідно, не буде компенсована, то така не буде використана платником податків у межах господарської діяльності. У КП "Бориславтеплоенерго" не було обов'язку нарахувати податкові зобов'язання, виходячи з вартості сировини, суми ПДВ, з якої включені до складу податкового кредиту, що використана на виробництво тепла, яке було списане як понаднормові втрати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2018р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив дане рішення з підстав невірно встановлених обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що податковим органом безпідставно і незаконно застосовано норми припису п.198.5 ст. 198 ГІК України вважаючи, що понаднормові втрати, що виникли при виробництві теплової енергії, використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю КП «Бориславтеплоенерго».

Понаднормові втрати виникають саме при здійсненні діяльності «Бориславтеплоенерго», що пов'язана з виробництвом та реалізацією теплової енергії та наданням послуг теплопостачання споживачам, спрямованих на отримання де проводиться така діяльність підприємством самостійно.

Неправильним та нормативно необгрунтованим вважає висновок про те, що оскільки списана понаднормово теплова енергія не буде реалізована споживачу та її вартість не буде компенсована, то вона не буде використана платником податків у межах господарської діяльності.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

04.04.18р. податковий орган подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників позивача, які просять задоволити апеляційну скаргу, одночасно визнавши завищення податкового кредиту на суму 4100 грн., представника відповідача, яка просить залишити без змін рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що КП "Бориславтеплоенерго" згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване як юридична особа 13.10.1998 року, ідентифікаційний код юридичної особи: 13809128, діє на підставі Статуту (а.с. 47-48).

ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку КП "Бориславтеплоенерго" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, про що складено акт № 862/13-01-14-15/13809128 від 27.06.2017 року (а.с. 14-46).

Перевіркою встановлено порушення: п. 187.10 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, всього в сумі 293718,00 грн., в тому числі: за червень 2014 року - 117,00 грн., за січень 2015 року - 10858,00 грн., за лютий 2016 року - 29617,00 грн., за березень 2016 року - 15396,00 грн., за жовтень 2016 року - 34341,00 грн., за листопад 2016 року - 39018,00 грн., за грудень 2016 року - 144265,00 грн., за січень 2017 року - 10390,00 грн., за лютий 2017 року - 6867,00 грн., за березень 2017 року - 2849,00 грн.; п. 201.1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних станом на дату складення акту перевірки податкові накладні на суму ПДВ 161137,00 грн., в тому числі за жовтень 2016 року - 140772,00 грн., за листопад 2016 року - 20365,00 грн. та порушено граничний термін реєстрації податкової накладної за квітень 2016 року на суму ПДВ 8793,79 грн. (граничний термін реєстрації - 15.05.2016 року).

На підставі акта перевірки, відповідачем 25.07.2017 року прийняте податкове повідомлення-рішення № (а.с. 10)

Позивач звернувся зі скаргою до ДФС України, яка рішенням від 25.09.2017 року залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 11-13).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем не спростовано факт заниження податкового зобов»язання, виходячи з наступного:

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Колегія суддів погоджується з твердженням податкового органу, що оскільки КП «Бориславтеплоенерго» здійснює списання втрат теплової енергії на собівартість вироблених та реалізованих товарів, послуг, в частині понад затверджені на 2015, 2016 та 2017 рр. норми втрати тепла в електромережах, при цьому така частина теплової енергії надалі не реалізується споживачам, та платник не отримує доходи від виробництва тепла, то відповідно така теплоенергія не використовується у межах господарської діяльності підприємства.

Тобто, позивач повинен нарахувати податкові зобов'язання виходячи з вартості придбання такої сировини, суми ПДВ з якої включено до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою- їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Податковим органом встановлено розбіжність між виробленою КП «Бориславтеплоенерго» тепловою енергією та відпущеною (реалізованою) споживачам, що утворюється внаслідок спалювання природного газу і таке не спростовано позивачем, як в суді першої, так і апеляційної інстанції. Зокрема, відповідно до Розрахунків кількості вироблених Гкал, Звітом про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчим) тепловими мережами (форма №2-НКП-тепло), що подається до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а також загальновиробничими нормами споживання паливно-енергетичних ресурсів, встановлено, що за 2015 рік платником вироблено всього 26825,88 Гкал теплової енергії, реалізовано 23279,21 Гкал, нормативні втрати теплової енергії склали 3355,79 Гкал, понаднормові втрати складають 189,88 Гкал, за 2016 рік вироблено 27985,59 Гкал теплової енергії, реалізовано 23010,69 Гкал, нормативні втрати - 3548,562 Гкал, понаднормові втрати - 1426,324 Гкал, за І квартал 2017 року вироблено 16164,51 Гкал, реалізовано 11900,4 Гкал, нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах склали 2364,865 Гкал, понаднормові втрати склали 1899,243 Гкал.

Тобто, понаднормові втрати тепла за січень 2015 року склали 278,965 Гкал, за березень 2015 року - 537,12 Гкал, за жовтень 2015 року - 119,817 Гкал, за березень 2016 року - 150,828 Гкал, за жовтень 2016 року - 171,702 Гкал, за листопад 2016 року - 218,64 Гкал, за грудень 2016 року - 937,232 Гкал., за січень 2017 року - 1134,55 Гкал, за лютий 2017 року - 554,949 Гкал, за березень 2017 року - 209,744 Гкал (за лютий, квітень, листопад та грудень 2015 року; січень, лютий та квітень 2016 року втрати тепла не перевищують затверджені норми, затверджені Бориславською міською радою та Львівською облдержадміністрацією на 2014 рік у розмірі 12,91%, 2015 рік у розмірі 12,51%, 2016 рік у розмірі 12,68%, 2017 рік у розмірі 14,63%.

На виробництво теплової енергії витрачено вартість природного газу, його транспортування та вартість розподілу природного газу, вартість електроенергії, при цьому суми податку на додану вартість із вартості якого включено до складу податкового кредиту. Розрахунок вартості витрат природного газу, розподілу та його транспортування, а також витрати електроенергії, які з врахуванням втрат тепла в тепломережах понад затверджені норми, витрачені на виробництво теплової енергії, яка в свою чергу не реалізована споживачам на загальну суму ПДВ 620687 грн.

Крім цього, у звітах про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами (форма №2-НКП-тепло), підприємство відобразило наднормативні втрати теплової енергії в теплових мережах за 2015 рік у розмірі 76 Гкал, за 2016 рік - 1377 Гкал, за січень- березень 2017 року - 2196 Гкал, проте перевіркою встановлено, що згідно Розрахунків кількості вироблених Гкал помісячно, з врахуванням затвердженим норм втрат, такі втрати склали за 2015 рік - 189,88 Гкал, за 2016 рік - 1426,324 Гкал, за квартал 2017 року - 1899,243 Гкал.

Щодо твердження апелянта про те, що судом не взято до уваги той факт, що перевіркою не встановлено порушення щодо відображеної у рядку 2050 Звіту «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)», що є додатковим доказом, що наднормові втрати теплової енергії відносяться до собівартості реалізованої продукції, використовуються в операціях, що є господарською діяльністю підприємства, то колегія суддів погоджується з податковим органом, що відповідно до п.11 П(С)БО «Витрати», собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат, тому списання позивачем виробленої теплової енергії, в частині понаднормових втрат на собівартість реалізованої, продукції, не призвело до завищення собівартості такої продукції, а, навпаки, використання вартості сировини (газу, електроенергії) на виробництво теплової енергії, яка списана як понаднормові втрати на собівартість реалізованої продукції, та не використана в господарській діяльності платника, оскільки надалі не реалізована споживачам, зобов'язує такого платника нараховувати податкові зобов'язання із вартості придбання сировини у періоді, коли така сировина (газ, електроенергія) почала використовуватися не в господарській діяльності платника податку - п. 198.5 ст.198 ПК України.

Заслуговує на увагу колегії суддів і покликання суду першої інстанції та представника податкового органу, що позивачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано доказів понаднормових втрат, що пов»язані з виробництвом та реалізацією теплової енергії та наданням теплової енергії споживачам, як постійним від'єднанням будинків та окремих квартир від системи централізованого опалення; затопленням окремих ділянок теплотрас по місту водою та фекаліями; зношенням чи відсутністю теплоізоляції на значній частині теплотрас, зокрема, на зовнішній теплотрасі протяжністю понад 1 км; низькою тепловіддачею будинкових систем опалення через занесення їх сміттям і покриття трубопроводів накипом, в зв'язку з довготривалою їх експлуатацією; низькою ефективністю підготовки житлового фонду до опалювального сезону, що призводити до зняття нарахувань за недогрів, згідно з актами житлово-комунальних господарств; низькою ефективністю технологічного обладнання котельнь через їх надлишкову потужність щодо існуючої потужності об'єктів споживання теплової енергії; некоректною роботою теплових лічильників в окремих будинках та технічних установах, відсутністю теплових лічильників в 14 житлових будинках.

Колегія суддів обумовлює і ту обставину, що покликання представників позивача на не прийняття до уваги судом першої інстанції доказів щодо причин виникнення наявних понаднормових втрат та їх пов»язаність з господарською діяльністю, не заслуговує на увагу, оскільки відсутні докази їх надання податковому органу під час перевірки та суду першої інстанції, а надання їх під час розгляду судом апеляційної інстанції суперечить ч.1, 3, 4 ст.308 КАС України, якими передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бориславтеплоенерго" - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2018 року у справі № 813/3619/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 17.05.18