Справа № 813/3879/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3879/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівський жиркомбінат» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Львівський жиркомбінат» (далі позивач, ПАТ «ЛЖК») з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі відповідач, Офіс ВПП ДФС) у якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2017 року;

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2017 року;

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2017 року;

- податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2017 року;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 26 липня 2017 року;

- рішення № від 26 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позивач вважає рішення Офісу ВПП ДФС необґрунтованими та безпідставними, оскільки висновки зроблені в акті перевірки базуються на припущеннях контролюючого органу та не підкріплені належними і допустимими доказами. Позивачем надано документи, що підтверджують дату виникнення і стан кредиторської заборгованості ПАТ «ЛЖК» за придбані цінні папери (акції) у періоді, що перевірявся. Тому зазначення в акті, що кредиторська заборгованість не передана «Новому кредитору», є списаною і безнадійною є неправдивими. Всі пояснення та документальні підтвердження позивача до уваги відповідачем не взято. Проведене за результатами перевірки зменшення витрат та зменшення податкового кредиту ґрунтується виключно на порушеннях податкового та іншого законодавства, допущених іншими платниками податків, а не безпосередньо ПАТ «ЛЖК». Висновок відповідача щодо відсутності факту продажу товарів від контрагентів ТОВ «Друкарня «Друкарський Світ», ТОВ Фірма «Зест ЛТД», ТОВ «ОСОБА_3 Плюс», ТОВ ВТФ «Авіас», ТОВ «БК Екоенерго-Сервіс» оскільки відсутній сам факт придбання цими контрагентами товарів, і такий факт не підтверджується результатами податкового контролю, фактами узгоджених в установленому законом порядку грошових зобовязань, донарахованих контрагентам, базується виключно на підставі податкової інформації, яка складена на підставі лише аналізу інформаційних баз ДФС, без дослідження фінансово-господарських відносин між платниками податків учасниками господарських операцій. Акт перевірки не містить доказів відсутності руху активів в процесі провадження ПАТ «ЛЖК» господарської діяльності. Паливно-мастильні матеріали, отримані на АЗС за паливними картками від ТОВ «ОСОБА_3 Плюс», ТОВ ВТФ «Авіас» використано для заправки службових автомобілів (власних або орендованих), що підтверджується документально.

Також очевидним є відсутність доказів встановлення факту порушення позивачем вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України, а тому притягнення ПАТ «ЛЖК» до відповідальності за порушення, якого не існує, є неправомірним.

Крім того зазначено, що донарахування єдиного на суму 17709,81 грн. здійснено відповідачем виключно по тих працівниках, з яких ПАТ «ЛЖК» помилково утримало податок з доходів фізичних осіб (ПДФО) і військовий збір (ВЗ) у звязку з видачею їм спецодягу, паливних карток та виплатою матеріальної допомоги, тобто за принципом «нарахував ПДФО/ВЗ нарахуй і єдиний внесок», не зясовуючи при цьому чи включаються до бази оподаткування єдиним внеском суми, на які роботодавець помилково нарахував ПДФО, ВЗ.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні /Т.2 а.с.205-209/. Вважає кредиторську заборгованість позивача списаною та безнадійною. Також перевіркою не встановлено фактичного придбання товарів у ТОВ «ОСОБА_3 Плюс» у листопаді-грудні 2016 року та їх зв'язок з операційною (господарською) діяльністю платника податку, та відсутня підстава для включення вартості ТМЦ без підтвердження відповідними первинними документами. Також перевіркою встановлено, що ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «БК Енергосервіс» не було подано до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість за березень, серпень, жовтень, листопад 2015 року, відповідно не задекларовано податкових зобовязань з реалізованих товарів покупцю ПАТ «ЛЖК». Також відсутній сам факт придбання ТОВ «Друкарня «Друкарський Світ» сировини, а тому відсутній факт продажу продукції ТОВ «Друкарня «Друкарський Світ» покупцям, в т.ч. ПАТ «ЛЖК».

Щодо штрафу в сумі 510,00 грн. зазначено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових чи інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 44 ПК України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю тягнуть за собою відповідальність у виді штрафу.

Зазначено, що вимога про сплату боргу за своєчасне не нарахування позивачем єдиного внеску є обґрунтованою, оскільки актом встановлено заниження нарахування та утримання єдиного внеску на загальну суму 17709,81 грн. за 2015-2016 року у звязку з тим, що до бази нарахування єдиного внеску не включено суми компенсації палива, вартості спецодягу та спецвзуття, які носять індивідуальний характер та не передбачені чинним законодавством. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та ухвалою від 30.10.2017 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Офіс великих платників податків ДФС в особі Львівського управління провів планову перевірку ПАТ Львівський жиркомбінат» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів), дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, про що складений Акт перевірки №124/28-10-48-14/00333598 від 11.07.2017 року (далі Акт перевірки).

За результатами перевірки та на підставі Акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 26.07.2017 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 3177947,00 грн. (в т.ч. за податковими зобовязаннями 3177947 грн., за штрафними санкціями 0 грн.) за порушення п. 44.6 ст. 44, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України; п. 5, 7 П(С)БО 15 Дохід, п.п. 6, 8, 9 П(С)БО 9 «Запаси», п.п. 6, 10, 11, 18 П(С)БО 16 «Витрати»; НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- № від 26.07.2017 року про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податковм на прибуток на суму 1902783,00 грн. внаслідок порушення п. 44.6 ст. 44, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України; п. 5, 7 П(С)БО 15 Дохід, п.п. 6, 8, 9 П(С)БО 9 «Запаси», п.п. 6, 10, 11, 18 П(С)БО 16 «Витрати»; НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- № від 26.07.2017 року про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ за грудень 2016 року (відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) на суму 102562,00 грн. внаслідок порушення п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, 198.3, 198.6, ст. 198, п. 192.1, 192.3, ст. 192 ПК України;

- № від 26.07.2017 року на суму грошового зобовязання за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. внаслідок порушення п. 44.6 ст. 44 ПК України;

- № від 26.07.2017 року про визначення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у вигляді штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн внаслідок порушення ст. 18 ПК України, р. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом МФ України від 13.01.2015 року №4;

- Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 26.07.2017 про сплату недоїмки по єдиному внеску у розмірі 17709,81 грн. станом на 11.07.2017 року;

- Рішення № від 26.07.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 9121,01 грн. внаслідок порушення п.п. 1 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Вважаючи рішення відповідача безпідставними та такими, що порушують його права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1).

Щодо заниження доходу та фінансового результату до оподаткування за 2015 рік на суму 19350000,00 грн. по операціях з TOB «Меган Лтд» (ППР № НОМЕР_1, № НОМЕР_2) суд враховує наступне.

Актом перевірки встановлено заниження інших доходів у Звіті про фінансові результати за 2015 рік на суму 19350000,00 грн. (а відтак, і заниження фінансового результату до оподаткування за 2015 рік, відображеного у рядку 02 декларації з податку на прибуток за 2015 рік).

В Акті перевірки (сторінка 9) зазначено, що TOB «Меган ЛТД» не відобразило у своїй фінансовій звітності дебіторську заборгованість ПАТ «ЛЖК» у сумі 19350000,00 грн., право вимоги якої було отримано від TOB «Віглон» на підставі договору між TOB «Віглон» (перший кредитор) і TOB «Меган ЛТД» (новий кредитор) від 30.11.2015 р. №1115-3 про відступлення права вимоги сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів №292-Б від 27.02.2009 р. між TOB «Віглон» (перший кредитор) і ПАТ «ЛЖК» (боржник).

Разом з тим в Акті перевірки (сторінка 10) не заперечується факт відображення ТОВ «Меган Лтд» у своїх Балансах на 31.12.2015 р., 31.03.2016 р., 30.06.2016 р., 30.09.2016 р., 31.12.2016 р. іншої поточної дебіторської заборгованості (рядок 1155) на загальну суму 542727000,00 грн., що дозволяє дійти протилежного висновку про те, що дебіторська заборгованість ПАТ «ЛЖК» перед TOB «Меган Лтд» на суму 19350000,00 грн. врахована у складі показника рядка 1155 Балансів (тобто, у складі суми 542727000,00 грн.).

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв'язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки здійснюється співставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

В Акті перевірки відсутня інформація про ініціювання Львівським управлінням Офісу ВПП ДФС проведення зустрічної звірки TOB «Меган Лтд» з метою документального підтвердження наявності заборгованості ПАТ «ЛЖК» в сумі 19350000,00 грн. та її відображення у фінансовій і податковій звітності TOB «Меган Лтд», а також про результати такої зустрічної звірки. Таким чином, висновок в Акті перевірки про заниження інших доходів на 19350000,00 грн. не обгрунтовний належними та достатніми доказами та є припущеннями контролюючого органу.

Суд погоджується з покликаннями позивача на те, що діюче законодавство України не зобов'язує ПАТ «ЛЖК» та не надає права ПАТ «ЛЖК» контролювати правильність визначення показників фінансової звітності TOB «Меган ЛТД». Здійснення господарської діяльності контрагентом TOB «Меган ЛТД» не може мати податкових наслідків для ПАТ «ЛЖК», оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Згідно з діючим законодавством кожний платник податків веде самостійно бухгалтерський та податковий облік, самостійно виконує свій податковий обов'язок, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Під час перевірки ПАТ «ЛЖК» звернулося до TOB «Меган Лтд» з проханням повідомити чи відображена у фінансовій звітності TOB «Меган Лтд» заборгованість ПАТ «ЛЖК» на суму 19350000,00 грн. За інформацією TOB «Меган ЛТД» (лист № 06/1 від 14.07.2017), заборгованість ПАТ «ЛЖК» у сумі 19350000,00 грн. дійсно врахована при визначенні показника у рядку 1155 (Інша поточна дебіторська заборгованість) Балансу на 31.12.2015 р. та на 31.12.2016 p., а загальне значення цього показника складає 542.727,0 тис. грн. і на початок, і на кінець 2016 року. Відповідна фінансова звітність за 2016 рік подана TOB «Меган ЛТД» засобами електронного зв'язку в електронній формі до контролюючого органу за своїм місцем обліку. Зазначене цілком відповідає фактичним обставинам, адже заборгованість ПАТ «ЛЖК» не є простроченою (строк виконання зобов'язань згідно з договором - 31.12.2017 року), наявність заборгованості сторони підтвердили шляхом підписання Акту звірки розрахунків станом на 31.12.2016 року /Т.2 а.с.17/.

Щодо висновку в Акті перевірки (сторінка 11) про невідображення у фінансовій звітності TOB «Меган Лтд» заборгованості на суму 19350000,00 грн., полягає в тому, що кредиторська заборгованість ПАТ «ЛЖК» перед TOB «Віглон» на суму 19350000,00 грн. «не є переданою «Новому кредитору», а вважається списаною та безнадійною», а відтак ПАТ «ЛЖК» мало збільшити суму інших доходів ПАТ «ЛЖК» у фінансовій звітності за 2015 рік на 19350000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ПК України ПАТ «ЛЖК» надано для перевірки посадовим особам Львівського управління Офісу ВПП ДФС, які здійснювали перевірку, всі первинні документи за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, що пов'язані з предметом перевірки, в тому числі і документи, що підтверджують дату виникнення і стан кредиторської заборгованості ПАТ «ЛЖК» за придбані цінні папери (акції) у періоді, що перевірявся, зокрема:

- договір купівлі-продажу цінних паперів від 27.02.2009 р. № 292-Б між ПАТ «ЛЖК» (покупець) і TOB «Віглон» (продавець) з урахуванням Додаткових угод від 29.12.2010р., від 15.04.2011 р., від 22.12.2014 р.,

- договір між TOB «Віглон» (перший кредитор) і TOB «Меган ЛТД» (новий кредитор) від 30.11.2015 р. № 1115-3 про відступлення права вимоги сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів №292-Б від 27.02.2009 р.,

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 14.04.2016 р., укладений між TOB «Меган ЛТД» (Іпотекодержатель) та ПАТ «ЛЖК» (Іпотекодавець) про надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання зобов'язань Іпотекодавця в сумі 19350000,00 грн. перед Іпотекодержателем у зв'язку з укладанням між TOB «Віглон» (Первісний кредитор) та TOB «Меган ЛТД» (Новий кредитор) договору від 30.11.2015 р. №1115-3 про відступлення права вимоги сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів №292-Б від 27.02.2009 р.,

- нотаріально посвідчений договір застави від 14.04.2016 р., укладений між TOB «Меган ЛТД» (Заставодержатель) та ПАТ «ЛЖК» (Заставодавець) про надання Заставодавцем в заставу рухомого майна в забезпечення виконання зобов'язань Заставодавця в сумі 19350000,00 грн. перед Заставодержателем у зв'язку з укладанням між TOB «Віглон» (Первісний кредитор) та TOB «Меган ЛТД» (Новий кредитор) договору від 30.11.2015 р. №1115-3 про відступлення права вимоги сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів №292-Б від 27.02.2009 р.,

- акт звірення розрахунків станом на 31.12.2016 року між ПАТ «ЛЖК» і TOB «Меган ЛТД» /Т.2 а.с.5-29/.

В цих договорах від 14 квітня року зафіксовано, що строк виконання зобов'язань ПАТ «ЛЖК» перед TOB «Меган ЛТД» по оплаті цінних паперів, що виникли на підставі договору № 292-Б від 27.02.2009 року, саме є дата 31 грудня 2017 року, однак Відповідачем в Акті перевірки цю інформацію не відображено.

Таким чином, судом встановлено помилковість відомостей в Акті перевірки про те, що кредиторська заборгованість ПАТ «ЛЖК» перед TOB «Віглон» на суму 19350000,00 грн. «не є переданою «Новому кредитору», а вважається списаною та безнадійною».

Відповідно до п. 4 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» безнадійна дебіторська заборгованість це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до 14.1.11 ст. 14 ПКУ безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов'язаних з таким кредитором, та осіб, які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах, та осіб, які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, і період між датою припинення трудових відносин таких осіб та датою прощення їх заборгованості не перевищує три роки; ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.

Оскільки заборгованість ПАТ «ЛЖК» перед TOB «Меган Лтд» на суму 19350000,00 грн. не відповідає жодній з ознак безнадійної заборгованості, строк погашення такої заборгованості не настав (до 31.12.2017 року), а сума заборгованості підтверджена актом звірення розрахунків станом на 31.12.2016 року, у ПАТ «ЛЖК» не виникав обов'язок визнати дохід на суму такої заборгованості у 2015 році.

Оскільки факт заниження ПАТ «ЛЖК» доходу на 19350000,00 грн. за 2015 рік встановлений в акті перевірки не доведено під час судового розгляду та спростовано наявністю нотаріально посвідчених договорів іпотеки та застави від 14.04.2016 p., наявністю акту звірення розрахунків між підприємствами станом на 31.12.2016 року, суд вважає висновки відповідача про порушення з боку ПАТ «ЛЖК» вимог п. 134.1 ст. 134 ПКУ, п. 5, 7 П(С)БО 15 «Дохід», НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо заниження доходу та фінансового результату до оподаткування за 2015 рік на суму 19350000,00 грн. по операціях з TOB «Меган Лтд» (ППР№ НОМЕР_1, № НОМЕР_2) судом встановлено наступне.

Висновок в Акті перевірки про завищення витрат на 208044,00 грн. (з яких 121717,00 грн. - завищення собівартості реалізованої продукції, 86330,00 грн. - завищення адміністративних витрат) та податкового кредиту на 102562,00 грн. став наслідком непідтвердження контролюючим органом реальності проведених ПАТ «ЛЖК» господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у наступних контрагентів-постачальників: TOB «Друкарня «Друкарський Світ» (код за ), TOB Фірма «Зест Лтд» (код за ), TOB «ОСОБА_3 Плюс» (код за ), TOB ВТФ «Авіас» (код за ), TOB «БК Екоенерго-Сервіс» (код за ).

Підставою для невизнання Відповідачем реальності господарських операцій ПАТ «ЛЖК» з вищезазначеними контрагентами-постачальниками стала податкова інформація про порушення цими контрагентами податкового законодавства .

ОСОБА_3 чинне законодавство не зобов'язує платника податків (ПАТ «ЛЖК») перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та обов'язків платника податків, перш ніж відносити відповідні суми витрат до складу витрат, а суми ПДВ до податкового кредиту.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України «Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи».

З аналізу приписів статей 15, 16, 17, 22, 23, 31, 35 ПК України вбачається, що податковий обов'язок, передбачений ПК України, виникає у кожного платника податків окремо, а виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, тому і відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку платник податків несе самостійно.

У разі невиконання контрагентом платника податків (постачальником або покупцем товарів) зобов'язань щодо обчислення, декларування та сплати суми податку (ПДВ і податку на прибуток) в порядку, визначеному ПК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку контрагента та негативні наслідки настають саме для такого контрагента. Така позиція підтримується Верховним судом України та узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. ВАС України в ухвалі від 17.12.2015 р. у справі №К/9991/71380/12 зазначив, що платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення і сплати лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальності за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як не може нести відповідальності і за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом було допущено порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне за собою відповідальність і негативні наслідки саме стосовно цього контрагента, а не добросовісного платника податків.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому має бути дотриманий справедливий баланс між інтересами суспільства, передбаченими законодавством, та необхідними правами особи.

В контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит) розглядається як позбавлення власності.

У своєму рішенні у справі "Інтерсплав проти України" ЄСПЛ зазначає, що "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань". Таким чином, висновок ЄСПЛ полягає в тому, що державні органи не повинні поширювати негативні наслідки на інших осіб за відсутності зловживань з їхнього боку.

В рішенні у справі "Булвес АД проти Болгарії" наводяться висновки про те, що "коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності".

Тобто позбавлення податковим органом права платників податків ПДВ на податковий кредит з причини виявлення зловживань з боку їхніх постачальників не узгоджується зі ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, допущені контрагентами TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» порушення вимог податкового та/або бухгалтерського законодавства при веденні ними господарської діяльності, повинні тягнути за собою відповідальність тільки для них та не мати преюдиціального значення для вирішення питання законності формування витрат і податкового кредиту покупцями, в т.ч. для ПАТ «ЛЖК».

Висновок Відповідача щодо відсутності факту продажу товарів від контрагентів TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» оскільки відсутній сам факт придбання цими контрагентами товарів, і такий факт не підтверджується результатами податкового контролю (актами перевірок або звірок), фактами узгоджених в установленому законом порядку грошових зобов'язань, донарахованих контрагентам, базується виключно на підставі податкової інформації, яка складена на підставі лише аналізу інформаційних баз ДФС, без дослідження фінансово-господарських відносин між платниками податків - учасниками господарських операцій. Висновки, здійснені контролюючим органом за результатами проведення аналізу виключно інформаційних баз ДФС України, не можуть бути об'єктивними та достатніми.

Так, відповідно до п.п. 72.1.5 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема, за результатами податкового контролю (пп. 72.1.5. п. 72.1 ст. 72 ПК України).

Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 62.1 ст. 61 ПК України встановлено. що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 ПК України.

Складання контролюючим органом замість акту перевірки узагальнюючої податкової інформації свідчить про відсутність результатів податкового контролю відносно TOB «Друкарня «Друкарський Світ», і як наслідок, про відсутність податкової інформації, отриманої в порядку та у спосіб, передбачений ПК України.

Така узагальнююча податкова інформація не може містити висновки щодо встановленого факту порушення платником податків податкового законодавства та не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами постачальниками та контрагентами-покупцями, в т.ч. з ПАТ «ЛЖК», оскільки такий висновок не базується на вимогах діючого законодавства, не грунтується на належних та допустимих доказах, здійснений контролюючим органом в особі ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області не у спосіб та не в порядку, встановленому ПК України.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв'язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки здійснюється співставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок, затвердженого Постановою КМУ від 27 грудня 2010 р. №1232, «у разі необхідності проведення зустрічної звірки контролюючий орган (ініціатор) надсилає контролюючому органу (виконавцю), до компетенції якого віднесено реалізацію повноважень щодо здійснення податкового контролю стосовно суб'єкта господарювання, запит про проведення зустрічної звірки для підтвердження даних, отриманих від платника податків та інших суб'єктів інформаційних відносин. Зустрічна звірка може бути проведена контролюючим органом (ініціатором) самостійно, якщо здійснення податкового контролю щодо цього суб'єкта господарювання віднесено до його компетенції».

Заходи, передбачені п.73.5 ст.73 ПКУ та п.З Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок, затвердженого Постановою КМ України від 27 грудня 2010 р. №1232, Львівським управлінням Офісу ВПП ДФС не проводилися відносно TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс».

Відповідно до п.п.17.1.8 п.17.1 ст.17 ПКУ платник податків має право вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Під час судового засідання представник позивача пояснив, що керуючись п.п. 17.1.8 ст. 17 ПК України, ПАТ «ЛЖК» в процедурі адміністративного оскарження ППР вимагало від Львівського управління Офісу ВПП ДФС ініціювати проведення зустрічних звірок вищенаведених контрагентів, тому як результати їх проведення будуть свідчити на користь ПАТ «ЛЖК» та спростують неправомірні висновки в акті перевірки.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З метою оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників.

Господарські операції для цілей визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни в податковому обліку платника Такий висновок відповідає правовій позиції Вищого адміністративного Суду України, яка викладена в ухвалі від 14.09.2016 р. у справі №К/800/23311/15.

Факт придбання ПАТ «ЛЖК» товарно-матеріальних цінностей (етикеток, електродів, кутів, труб, паливно-мастильних матеріалів, фільтру-пресу, тощо) у TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» підтверджено відповідними первинними документами (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, інш.) /Т.2 а.с.31-202/. При цьому Акт перевірки не містить будь-яких зауважень до оформлення ПАТ «ЛЖК» первинних документів чи порушень з боку ПАТ «ЛЖК» вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» при оформленні ним податкових та первинних документів, обов'язковість ведення яких передбачено законом.

Акт перевірки не містить доказів відсутності руху активів в процесі провадження ПАТ «ЛЖК» господарської діяльності.

Відповідно до п. 3 НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» активи це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 9 «Запаси» запаси це активи, які:

- утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності;

- перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва;

- утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 9 запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов'язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Придбані у TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» товарно-матеріальні цінності було визнано активами, тому що ПАТ «ЛЖК» мало намір в майбутньому отримати економічні вигоди, пов'язані з їх використанням. Придбані ТМЦ було зараховано на баланс ПАТ «ЛЖК», що підтверджується наданими для перевірки регістрами бухгалтерського обліку, прибутковими ордерами, документами складського обліку. Розрахунки із зазначеними 5 контрагентами-постачальниками проведені у безготівковій формі, заборгованість відсутня.

Зв'язок понесених витрат на придбання запасів з власною господарською діяльністю ПАТ «ЛЖК» є очевидним, адже придбані у TOB «Друкарня «Друкарський Світ» етикетки повністю використано на виробництво готової продукції (Дт 201 - Кт 631, Дт 23 - Кт 201). Придбані у TOB Фірма «Зест Лтд» ТМЦ (кутники, труби, електроди, інш.) використані на загальновиробничі потреби (поточні ремонти виробничого обладнання) та включені до собівартості реалізованої продукції (Дт 209 - Кт 631, Дт 91 - Кт 209, Дт 23 -Кт 91). В результаті продажу готової продукції (маргарини, майонези, кетчупи) ПАТ «ЛЖК» отримано економічні вигоди у вигляді доходів (виручки).

Паливно-мастильні матеріали, отримані на АЗС за паливними картками від TOB «ОСОБА_4 Плюс», TOB ВТФ «Авіас» використано для заправки службових автомобілів (власних та/або орендованих). На підставі подорожніх листів вартість таких паливно-мастильних матеріалів списано до складу адміністративних витрат та собівартості реалізованих товарів (послуг) (Дт 203 - Кт 631, Дт 92, 23 - Кт 203).

Придбаний у TOB «БК Екоенерго-Сервіс» фільтр-прес камерний зараховано до складу основних засобів ПАТ «ЛЖК» (Дт 152 - Кт 631, Дт 10 - Кт 152) та встановлено на лінію очистки промислових стічних вод використовується у цеху підготовки жирової сировини /Т.3 а.с.21-119/.

Таким чином, у зв'язку з проведенням господарських операцій між ПАТ «ЛЖК» і TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» фактично відбувся рух активів та зміни у майновому стані ПАТ «ЛЖК», що є достатнім підтвердженням реальності таких господарських операцій та юридичної сили первинних документів, складених під час проведення таких господарських операцій.

Суми ПДВ, включені ПАТ «ЛЖК» до складу податкового кредиту по операціях з придбання ТМЦ у TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» підтверджені податковими накладними, які складені такими постачальниками відповідно до вимог ПК України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується в Акті перевірки та автоматично підтверджує правомірність формування ПАТ «ЛЖК» податкового кредиту на суму 102562,00 грн. на підставі таких податкових накладних (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Лише відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів(послуг) податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних або порушення порядку заповнення ним обов'язкових реквізитів податкової накладної не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту, (п. 201.10 ст. 201 ПК України). При цьому такі факти не звільняють продавця від обов'язку включення сум ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань продавця за відповідний період, (п. 201.10 ст. 201 ПК України), так як податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Таким чином, виявлення під час перевірки факту складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних контрагентами-постачальниками TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» податкових накладних на адресу ПАТ «ЛЖК» є підставою для витребування Львівським управлінням Офісу ВПП ДФС засвідчених копій таких накладних у ПАТ «ЛЖК» та направлення їх до контролюючих органів, де перебувають на обліку TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» для проведення заходів податкового контролю та нарахування їм податкових зобов'язань.

Крім того, виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця (п. 201.10 ст. 201 ПК України). Контролюючі органи, де перебувають на обліку TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс» не провели своєчасно позапланові перевірки цих контрагентів та не визначили їм податкові зобов'язання за наявними розбіжностями між даними Єдиного реєстру податкових накладних та даними не поданих податкових декларацій з ПДВ, маючи підставу, визначену у п. 201.10 ст. 201 та пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податків тощо. Також нормами ПК України не встановлена відповідальність платника податку за не відображення господарської операції в податковому і бухгалтерському обліку його контрагента.

З огляду на вказане, добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законом обов'язку щодо сплати податків вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків. При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму ГІДВ продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму ПДВ до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність. Якщо контрагент не виконав свої зобов'язання перед державою та контролюючим органом, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на віднесення сплачених ним сум ПДВ до складу податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, відповідачем не обгрунтовано факту порушення ПАТ «ЛЖК» вимог податкового та бухгалтерського законодавства (п. 44.6 ст. 44, п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 192.1, п. 192.3 ст. 192 ПК України, п. 6, 8, 9 П(С)БО 9 «Запаси», п. 6, 10, 11, 18 П(С)БО 16 «Витрати»; НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), на які є посилання в Акті перевірки, при відображенні у податковому обліку господарських операцій із зазначеними вище 5 контрагентами-постачальниками.

Щодо застосування штрафних санкцій за порушення п.44.6 ст.44 ПКУ (ППР№ НОМЕР_3) суд враховує наступне.

Пунктом 44. 6 ст. 46 ПК України, про порушення якого зазначено в податковому повідомленні- рішенні та Акті перевірки, встановлено наступне:

« 44.6. У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовім особалі контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після перевірки та до прийняття закінчення рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення».

Відповідно до п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Судом встановлено, що позивачем було надано для перевірки посадовим особам Львівського управління Офісу ВПП ДФС, які здійснювали перевірку, всі первинні документи за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, що пов'язані з предметом перевірки (в тому числі і документи, що підтверджують дату виникнення і стан заборгованості ПАТ «ЛЖК» перед TOB «Меган Лтд» на суму 19350000,00 грн., факт проведення господарських операцій з придбання ПАТ «ЛЖК» товарно-матеріальних цінностей у контрагентів-постачальників TOB «Друкарня «Друкарський Світ», TOB Фірма «Зест Лтд», TOB «ОСОБА_3 Плюс», TOB ВТФ «Авіас», TOB «БК Екоенерго-Сервіс») /Т.2 а.с.5-202, Т.3 а.с.21-119/.

Про ненадання ПАТ «ЛЖК» документів в Акті перевірки зроблено наступні записи:

- на сторінках 21, 36 (по TOB «Друкарня «Друкарський світ»): «Під час перевірки не надано сертифікати або посвідчення якості, в яких мають бути показники якості та безпеки продукту, номер партії, дата виготовлення, кількість партій, котрий виданий виробником продукту (на кожну партію товару)»

- на сторінці 105 (по TOB фірма «Зест» Лтд): «ПАТ «Львівський жиркомбінат» не надано до перевірки договір укладений із ТзОВ-фірма «ЗЕСТ» Лтд»...»

При цьому про встановлене перевіркою порушення п. 44.6 ст. 44 ПК України в акті перевірки зазначено лише відносно TOB «Друкарня «Друкарський Світ».

Слід зазначити, що посвідчення якості на будь-який товар (в т.ч. і етикетку) не є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», не впливає на показники фінансової та податкової звітності, а відтак не пов'язане з предметом перевірки. Крім того, діюче законодавство не встановлює обов'язок ПАТ «ЛЖК» зберігати посвідчення якості на будь-які товарно-матеріальні цінності (в т.ч. і етикетки), що вже використані на виробництво продукції.

Придбання ТМЦ (труба, кутник, електроди, круг) у TOB Фірма «Зест Лтд» здійснювалося ПАТ «ЛЖК» без укладання договору на підставі рахунків-фактур № ЗФ- 120207 від 02.12.2015 р., № ЗФ-121101 від 11.12.2015 р., № ЗФ-122502 від 25.12.2015 р., що не забороняється законодавством.

Таким чином, Акт перевірки не містить доказів встановлення факту порушення ПАТ «ЛЖК» вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України, а відтак притягнення ПАТ «ЛЖК» до відповідальності за не існуюче порушення є неправомірним.

Оскільки судом не встановлено протиправної бездіяльності позивача, відсутні правові підстави для притягнення до відповідальності позивача у виді штрафу.

Щодо донарахування єдиного внеску та застосування за це штрафних санкцій судом встановлено наступне.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом донараховано єдиний внесок у розмірі 17709,81 грн., в зв'язку з чим складено та надіслано на адресу ПАТ «ЛЖК» Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.07.2017 р. №Ю- в сумі 17709,81 грн. та Рішення № від 26.07.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 9121,01 грн.

В Акті перевірки та у Рішенні № НОМЕР_4 від 26.07.2017 р. зазначено про порушення ПАТ «ЛЖК» вимог підпункту 1 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон про ЄСВ), згідно з яким платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Донарахування єдиного внеску на суму 17709,81 грн. здійснено Відповідачем виключно по тих працівниках, з яких ПАТ «ЛЖК» помилково утримало податок з доходів фізичних осіб (ПДФО) і військовий збір (ВЗ) у зв'язку з видачею їм спецодягу, паливних карток та виплатою матеріальної допомоги, тобто за принципом «нарахував ПДФО/ВЗ - нарахуй і єдиний внесок», не з'ясовуючи при цьому чи включаються до бази оподаткування єдиним внеском суми, на які роботодавець помилково нарахував ПДФО, ВЗ.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону праці" та статті 163 Кодексу законів про працю України на роботах зі шкідливими та небезпечними умовами праці, а також роботах, що пов'язані із забрудненням, або тих, що здійснюються в несприятливих метеорологічних умовах, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту (далі - ЗІЗ).

Роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання ЗІЗ відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці та колективного договору.

Спецодяг видають за нормами, установленими наказом Держгірпромнагляду від 16.04.2009 р. № 62, а також різними типовими галузевими нормами безоплатної видачі працівникам спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту, або відповідними галузевими нормами, запровадженими на підставі типових. Крім того, роботодавець може передбачити видачу спецодягу працівникам, зайнятим на зазначених вище роботах, у колективному договорі.

Наказом Держгірпромнагляду від 24.03.2008 р. № 53 затверджено Положення про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, (далі - Положення № 53), яке поширюється на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та видів їх діяльності та встановлює порядок забезпечення засобами індивідуального захисту працівників, для яких їх застосування є обов'язковим під час трудового процесу.

Відповідно до п. 1.7 Положення № 53 ЗІЗ, що передбачені у нормативно-правових актах з охорони праці, повинні бути видані працівникам залежно від характеру й умов праці на строк носіння, який в будь-якому випадку не повинен перевищувати строку придатності, визначеного документами виробника (інструкціями з експлуатації, паспортами тощо).

Відповідно до п. 4.1 Положення № 53 ЗІЗ видаються працівникам безплатно, є власністю підприємства, обліковуються як інвентар і підлягають обов'язковому поверненню, в т.ч. по закінченні строків їх використання замість одержуваних нових ЗІЗ.

Відповідно до п. 4.2, 4.4 Положення № 53 у разі передчасного зношення ЗІЗ не з вини працівника роботодавець зобов'язаний замінити їх за свій рахунок; у випадку дострокового зносу, пропажі ЗІЗ із встановлених місць їх зберігання або псування і неможливості відновлення роботодавець зобов'язаний безоплатно видати працівнику інший придатний засіб індивідуального захисту на умовах, передбачених колективним договором.

У розділі VІ «Охорона праці» колективного договору ПАТ «ЛЖК» передбачено наступне:

«З врахуванням специфіки виробництва, вимог технологічного процесу, у разі дострокового зносу спецодягу, спецвзуття, та інших засобів індивідуального захисту видавати ці засоби понад установлених норм згідно переліку професій (додаток №13). Весь спецодяг та інші ЗІЗ є власністю підприємства» /Т.2 а.с.177-181/.

Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону про ЄСВ єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 3.19 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 р. № 5 (далі Інструкція № 5), вартість виданого працівникам відповідно до чинних норм спецодягу, спецвзуття та інших ЗІЗ не належить до фонду оплати праці.

Крім того, відповідно до п. 5 р. ІІ Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою КМ України від 22 грудня 2010 р. № 1170 (далі Перелік №1170) не нараховується єдиний внесок на вартість виданого згідно з діючими нормами спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мийних та знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування.

Таким чином, суд погоджується з позицією покликаннями позивача на те, що видача працівникам спецодягу у додаткових обсягах (тобто понад установлені норми безоплатної видачі) у зв'язку з його передчасним зношенням є обов'язком роботодавця (в т.ч. і ПАТ «ЛЖК»), який встановлено нормативними актами з питань охорони праці. Вартість виданого спецодягу (в т.ч. і в додаткових обсягах у зв'язку з передчасним зношуванням) не належить до фонду оплати праці, а відтак не є об'єктом для нарахування єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, збільшення за результатами перевірки бази нарахування єдиного внеску на вартість спецодягу (7833,98 грн.) є неправомірним.

Також судом зясовано, у перевірений період згідно з наказом по підприємству № 18 від 20.01.2016 року начальнику відділу логістики ПАТ «ЛЖК» ОСОБА_5, який використовував власний автомобіль для виробничих потреб підприємства, щомісячно виділялось 50 л бензину, для чого йому було видано у користування паливну картку /Т.2 а.с.183, 184/.

Придбання та безготівкова оплата палива (з отриманням паливних карток) здійснювалося безпосередньо ПАТ «ЛЖК», а ОСОБА_5 здійснював фізичне отримання палива на відповідних АЗС на підставі виданої йому паливної картки. Придбане паливо зараховувалося на баланс ПАТ «ЛЖК» з наступним списанням на витрати періоду (Дт 203 - Кт 631, Дт 92 - Кт 203) в межах встановлених норм на підставі подорожніх листів службового автомобіля. Вищезазначене підтверджується регістрами бухгалтерського обліку і первинними документами, наданими для перевірки.

Таким чином, вартість бензину (12404,14 грн.), яким ОСОБА_5 заправляв на АЗС власний автомобіль з метою здійснення службових поїздок у виробничих цілях, не вважається його доходом чи виплатою в натуральній формі.

Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст.7 Закону про ЄСВ єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи вищевикладене, включення вартості бензину (12404,14 грн.), витраченого ОСОБА_5 на поїздки на власному автомобілі у виробничих цілях, до фонду оплати праці, а відтак і до бази нарахування єдиного внеску є неправомірним.

Також судом встановлено, що за результатами перевірки контролюючим органом визначено додаткову базу нарахування єдиного внеску у сумі 43824,31 грн. внаслідок встановлення фактів нарахування заробітної плати менше мінімального розміру по працівниках, які перебували у трудових відносинах повний календарний місяць (сторінка 162 Акту перевірки). Донарахування єдиного внеску на таку додаткову базу склало 13.047,50 грн., про що зазначено на сторінці 166 Акту перевірки з наведенням таблиці з помісячними відхиленнями між показниками звітності та даними перевірки.

Акт перевірки (в т.ч. додатки до нього) не містить інформацію по яких саме працівниках та регістрах обліку визначено додаткову базу у сумі 43824,31 грн., що є порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом МФ України від 20.08.2015 р. №727, яким встановлено наступне:

«Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством...» (п.5 розділу II Порядку)

« 6) результант документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового законодавства» (п.4 розділу III).

Враховуючи вищевикладене суд вважає необґрунтованим застосування штрафних фінансових санкцій у звязку з несплатою позивачем єдиного внеску.

За правилами встановленими у ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем належними доказами доведено протиправність рішень відповідача, натомість відповідач не довів суду обґрунтованості прийнятих ним рішень за результатами перевірки ПАТ «ЛЖК».

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 26 липня 2017 року, № від 26 липня 2017 року, № від 26 липня 2017 року, № від 26 липня 2017 року, вимогу про сплату боргу №Ю- від 26 липня 2017 року в частині суми 15902, рішення № від 26 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині суми 4560 грн. 50 коп. Отже позов належить задовольнити частково.

Відповідно до встановлених ст. 139 КАС України правил розподілу судових витрат, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 132, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 26 липня 2017 року; податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2017 року; податкове повідомлення-рішення № від 26 липня 2017 року; податкове повідомлення-рішення № від 26липня 2017 року;

3. Визнати протиправною і скасувати вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про сплату боргу (недоїмки)№Ю- від 26 липня 2017 року в частині суми 15 902 (п'ятнадцять тисяч девятсот дві)грн.77 коп.;

4. Визнати протиправним і скасувати рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 26 липня 2017 року в частині суми 4 560 (чотири тисячі пятсот шістдесят) грн. 50 коп.

5 В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11 Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівський жиркомбінат» (м. Львів, вул. Городоцька, буд. 132, ) 78 074(сімдесят вісім тисяч сімдесят чотири ) грн. 78 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2018 року.