Справа № 428/10907/15-а
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/428/164/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.10.2015р., зобовязання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення, тобто з 29.09.2015р.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.10.2015р., зобовязання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення, тобто з 29.09.2015р., мотивуючи вимоги тим , що з метою оформлення пенсії за вислугою років 29.09.2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача УПФУ в м. Сєвєродонецьку, однак відповідачем було відмовлено позивачу ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, про що позивач ОСОБА_1 отримав рішення про відмову від 13.10.2015р.. Позивач ОСОБА_1 вважає, що вищевказане рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, адже на момент звернення позивач ОСОБА_1 мав право на пенсію за вислугою років, так як на день звернення вислуга років складала 22 роки 04 місяці та 29 днів, з них на посадах прокурора та слідчого прокуратури 16 років 05 місяців. Стосовно дії положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., відповідно до яких з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії-щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до (поміж іншого) Закону України «Про прокуратуру», позивач ОСОБА_1 зазначає, що законодавство про пенсійне забезпечення базується в першу чергу на Конституції України, відповідно до положень якої зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Тому, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд визнати протиправним і скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку від 13.10.2015р. та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014р. з часу звернення, тобто з 29.09.2015р..

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються пенсійних виплат , тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні. Шестимісячний строк позовної давнини не був вичерпний оскільки позивач дізнався про порушення свого права з 13.10.2015р. тобто з моменту отримання рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, а даний позов було подано до суду 27.10.2015р..

Від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що 29.09.2015р. до УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області звернувся ОСОБА_1 з заявою щодо призначення йому пенсії за вислугу років згідно з Законом України „Про прокуратуру". На час звернення ОСОБА_1 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., відповідно о положень якого, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсі/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». За таких обставин з 1 червня 2015 року набирають чинності обмеження, передбачені вищевказаною нормою законодавства та з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаними законами, не призначаються. Також, згідно ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема у даному випадку, з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років. Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1, його стаж роботи за вислугою років складає 22 роки 4 місяці 29 днів, а стаж роботи на посадах прокурора 9 років 1 місяць 2 дні, що є недостатньо для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вищевикладене свідчить, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.10.2015р. №6037/2015 прийнято з дотриманням положень діючого законодавства, а тому правові підстави для скасування рішення відсутні. Тому, управління просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», Прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років. Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на пять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до п. 5 розділу ХІІІ (Перехідні положення) Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII в редакції від 14.10.2014р., положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Відповідно до п.1 розділу XII (Прикінцеві положення) Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII в редакції від 14.10.2014р., Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон опубліковано 25.10.2014р. у газеті «Голос України».

Відповідно до копії Трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, останній працював: з 24.11.1992р. по 19.11.1998р. служба в армії (в/білет НОМЕР_2); з 30.04.1999р. по 22.12.1999р. прийнято стажистом прокуратури Жовтневого району м. Луганська; з 23.12.1999р. по 08.08.2000р. призначено слідчим прокуратури Жовтневого району м. Луганська; з 09.08.2000р. по 06.09.2001р. призначено старшим слідчим прокуратури Жовтневого району; з 07.09.2001р. по 07.05.2003р. призначено старшим слідчим прокуратури м. Луганська; з 08.05.2003р. по 07.12.2003р. призначено виконуючим обовязки старшого слідчого слідчого відділу; 08.12.2003р. по 09.09.2004р. призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу постійно; з 10.09.2004р. по 04.02.2007р. призначено на посаду слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу; з 05.02.2007р. по 05.12.2010р. призначено прокурором-криміналістом прокуратури області; з 06.12.2010р. по 08.02.2011р. призначено на посаду слідчого в ОВС прокуратури м. Луганська Луганської області на період знаходження у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років ОСОБА_3; з 09.02.2011р. прийнято присягу працівника прокуратури; з 21.02.2011р. по 01.03.2011р. призначено на посаду в.о. прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Луганської області; з 01.03.2011р. по 20.06.2013р. призначено на посаду прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Луганської області постійно; 21.06.2013р. до 15.07.2015р. призначено на посаду старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Луганської області; з 16.07.2015р. по теперішній час призначений на посаду прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Луганської області. Відповідно до копії Довідки від 21.07.2015р. №919043535 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., перемістився з тимчасово окупованої території АДРЕСА_1 строк дії довідки до 31.12.2054р.. Відповідно до копії рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку про відмову в призначенні пенсії №6037/2015 від 13.10.2015р., ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років за ЗУ «Про прокуратуру» за заявою від 29.09.2015р. з причини недостатності стажу роботи на посадах прокурора 9 років 1 місяць 2 дня та з причини скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до копії заяви про призначення/перерахунок пенсії, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., 29.09.2015р. звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку з заявою про призначення пенсії за вислугою років (прокурор).

З огляду на викладене, відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697 - VІІ, яка викладена в листі від 13.10.2015р. № 6037/2015, є протиправною, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що станом на 29 вересня 2015 року, стаж роботи позивача на прокурорських посадах, який дає право на призначення пенсії, становить безперервно 16 років 05 місяців, до яких також враховується час роботи позивача ОСОБА_1 на посадах слідчого прокуратури та старшого слідчого прокуратури у період з 23.12.1999р. по 21.02.2011р..

Посилання ж відповідача на те, що з 1 червня 2015 року не здійснюється ні призначення, ані перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру», є безпідставним, оскільки після набрання чинності з 01.04.2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до прикінцевих положень якого, норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності 15 липня 2015 року та на цей час є чинними. Таким чином, на зміну вимог статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ набули чинності положення статті 86 Закону №1697-VII «Про прокуратуру», відповідно до яких в повній мірі збережено право працівників прокуратури на пенсійне забезпечення за вислугу років. При цьому, положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII аналогічні приписам статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ щодо періоду роботи який зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та розміру пенсійного забезпечення. У свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13). Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015, прикінцевими положеннями якого скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку, що відповідачем УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області не доведено належними засобами доказування правомірності своєї відмови позивачу у призначенні пенсії, натомість позовні вимоги позивача ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача ОСОБА_1 витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 487,20грн. за рахунок коштів Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,21,70,71,94,159-163,183-2,185,186 КАС України, суддя -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.10.2015р., зобовязання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення, тобто з 29.09.2015р., задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №6037/2015 від 13.10.2015р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення, тобто з 29.09.2015р..

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 487,20грн. за рахунок коштів Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя