Справа № 826/10658/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 квітня 2018 року 15:39 № 826/10658/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В., суддів Літвінової А.В., Мазур А.С.

за участю секретаря судового засідання Борсуковської А.О.,

за участю:

представники позивача: Бережна Т.В., Грабовський В.В.

представник відповідачів: Біленко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Агро»

до Головного управління ДФС у Полтавській області та Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рост Агро» (, адреса: 39027, Полтавська обл., Глобинський район, с. Кирияківка (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач-1) та Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2), у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2017 № і рішення відповідача-2 про результати розгляду скарги від 31.07.2017 №16673/6/99-99-11-01-01-25.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2017 відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у встановленому законодавством Республіки Білорусь порядку отримав виконавчі написи нотаріуса, які, на його думку, є підставою для зупинення строків нарахування пені за неповернення валютної виручки. У зв'язку із цим позивач вважає протиправними оскаржувані рішення відповідачів, якими не враховані дані обставини.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки та, відповідно, оскаржуваних рішень відповідачів. Зазначив, що позивачем було порушено граничні строки надходження іноземної валюти за контрактами, укладеними із компаніями-резидентами Республіки Білорусь, а тому пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності нарахована правомірно.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідачем-1 проведено перевірку ТОВ «Рост Агро», за результатами якої складено акт від 12.05.2017 №609/16-31-14-01-10/31000550 про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 та правильності нарахування і обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 31.12.2016 (далі - акт перевірки).

Відповідно до висновків даного акта, позивачем, крім іншого, порушено положення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

На підставі акта перевірки, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від № від 30.05.2017, яким нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 63 432 530,29 грн.

Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

За результатами розгляду скарги позивача, рішенням Державної фіскальної служби України від 31.07.2017 №16673/6/99-99-11-01-01-25 податкове повідомлення-рішення №№ від 30.05.2017 залишене без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи протиправним вказане податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем-1, а також рішення, прийняте за результатами розгляду скарги відповідачем-2, ТОВ «Рост Агро» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «Рост Агро» здійснювало експорт товару (зернові культури) на підставі контрактів з компаніями-резидентами Республіки Білорусь.

- Договір №7 від 19.03.2015 з ОАО «Рогачевский МКК»;

- Договір №10 від 17.03.2016 з ОАО «Рогачевский МКК»;

- Договір №11 від 17.03.2016 з ОАО «Гомельский Мясокомбинат»;

- Договір №9 від 17.03.2016 з ОАО «Туровский молочній комбінат»;

- Договір №4 від 17.03.2016 з ДП «Мозырськие молочные продукты»;

- Договір №6 від 31.03.2016 з ЗАО «Амкодор-Шклов»;

- Договір №8 від 24.03.2016 з СООО «Белсыр»;

- Договір №12 від 17.03.2016 з ПУП «Калинковичский молочный комбинат»;

- Договір №15 від 06.05.2016 з ООО «Бионика»;

- Договір №16 від 15.04.2016 з ОАО «Воложинская Райагропромтехника».

На підставі контракту, укладеного з ОАО «Рогачевським МКК» від 19.03.2015 №7 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 1823259,00 євро.

В акті перевірки зазначено, що в ході перевірки ТОВ «Рост Агро» надало висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 12.06.2015 №549 про продовження строків розрахунків за експортним контрактом від 19.03.2015 №7, укладеним з нерезидентом ВАТ «Рогачевський МКК» на суму 78 000,00 євро з 01.07.2015 до 28.09.2015, на суму 78 000,00 євро з 01.07.2015 до 28.09.2015, на суму 54 600,00 євро з 01.07.2015 до 28.09.2015, на суму 54 600,00 євро з 01.07.2015 до 28.09.2015, на суму 84 444,00 євро з 01.07.2015 до 28.09.2015, на суму 61 360,00 євро з 01.07.2015 до 28.09.2015, на суму 78 000,00 євро з 02.07.2015 до 29.09.2015, на суму 90 662,00 євро з 02.07.2015 до 29.09.2015, на суму 61 880,00 євро з 03.07.2015 до 30.09.2015, на суму 61 880,00 євро з 03.07.2015 до 30.09.2015, на суму 84 370,00 євро з 03.07.2015 до 30.09.2015, на суму 70 294,00 євро з 03.07.2015 до 30.09.2015, на суму 66 255,00 євро з 06.07.2015 до 03.10.2015, на суму 101 990,00 євро з 06.07.2015 до 03.10.2015, на суму 87 388,00 євро з 07.07.2015 до 04.10.2015, на суму 116 250,00 євро з 07.07.2015 до 04.10.2015, на суму 108 872,00 євро з 08.07.2015 до 05.10.2015, на суму 89 218,00 євро з 08.07.2015 до 05.10.2015, на суму 88 536,00 євро з 09.07.2015 до 06.10.2015, на суму 66 560,00 євро з 14.07.2015 до 11.10.2015, на суму 66 560,00 євро з 15.07.2015 до 12.10.2015, на суму 66 560,00 євро з 15.07.2015 до 12.10.2015, на суму 55 171,00 євро з 16.07.2015 до 13.10.2015, на суму 51 809,00 євро з 16.07.2015 до 13.10.2015.

Розрахунки за даним контрактом здійснені у повному обсязі, однак з порушенням встановленого законодавчо встановленого строку.

На підставі контракту, укладеного з ОАО «Рогачевським МКК» від 17.03.2016 №10 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 2601142,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 1 966 870,06 євро з порушенням законодавчо встановленого строку. Станом на 31.12.2016 дебіторська заборгованість за контрактом №10 від 17.03.2016 становить 634 271,94 євро.

На підставі контракту, укладеного з ДП «Мозырськие молочные продукты» від 17.03.2016 №4 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 110943,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 110943,00 євро з порушенням законодавчо встановленого строку.

На підставі контракту, укладеного з ЗАО «Амкодор-Шклов» від 31.03.2016 №6 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 60120,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 60120,00 євро, з порушенням законодавчо встановленого строку.

На підставі контракту, укладеного з СООО «Белсыр» від 24.03.2016 №8 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 232072,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 232 072,00 євро, з порушенням законодавчо встановленого строку.

На підставі контракту, укладеного з ОАО «Туровский молочній комбінат» від 17.03.2016 №9 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 28 125,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 28 125,00 євро, з порушенням законодавчо встановленого строку.

На підставі контракту, укладеного з ОАО «Гомельский Мясокомбинат» від 17.03.2016 №11 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 1 416 141,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 859080,51 євро, з порушенням законодавчо встановленого строку. Станом на 31.12.2016 дебіторська заборгованість становила 557060,49 євро.

На підставі контракту, укладеного з ПУП «Калинковичский молочный комбинат» від 17.03.2016 №12 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 724 962,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 378 818,00 євро, з порушенням законодавчо встановленого строку. Станом на 31.12.2016 дебіторська заборгованість становила 346144,00 євро.

На підставі контракту, укладеного з ООО «Бионика» від 06.05.2016 №15 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 18760,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 18 760,00 євро. Однак, оплата у сумі 5520,00 євро здійснена з порушенням законодавчо встановленого строку.

На підставі контракту, укладеного з ОАО «Воложинская Райагропромтехника» від 15.04.2016 №16 позивач здійснював постачання гібриду зерна кукурудзи першого покоління на загальну суму 70 840,00 євро. В ході перевірки відповідач встановив, що нерезидентом було здійснено оплату за отриманий товар у сумі 16 722,41 євро, з порушенням законодавчо встановленого строку. Станом на 31.12.2016 дебіторська заборгованість становила 54 117,59 євро.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

ТОВ «Рост Агро» не заперечувало факту несвоєчасного здійснення розрахунків вказаними контрагентами за вищезазначеними контрактами, однак, вказало на те, що звернулось до нотаріуса за вчиненням виконавчих написів про стягнення заборгованості, визначеної у актах звірки із даними контрагентами. На думку позивача, такі виконавчі написи нотаріуса є підставою для зупинення строків передбачених статтями 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та пеня в період такого призупинення не має стягуватись.

Суд відхиляє наведені доводи позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент здійснення спірних правовідносин) порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Водночас, позивач наполягав на тому, що відповідно до законодавства Республіки Білорусь виключається можливість розгляду клопотань щодо беззаперечних вимог у судовому порядку. Позивач зазначив, що нотаріат є єдиним компетентним органом, який здійснює стягнення безспірної заборгованості у договірних відносинах між господарюючими суб'єктами - резидентами України і Республіки Білорусь, які регулюються законодавством Республіки Білорусь. Таким чином, нотаріуси за вимогою юридичних осіб-кредиторів здійснюють виконавчі написи про стягнення усіх видів заборгованостей із боржників, якщо така заборгованість визнана боржником письмово, наприклад шляхом підписання відповідного акта звірки. Отримання такого виконавчого напису є підставою для звернення у виконавчу службу для ініціювання виконавчого провадження про стягнення заборгованості у примусовому порядку.

ТОВ «Рост Агро» зазначило, що звернулось до нотаріусів Республіки Білорусь та отримало виконавчі написи щодо стягнення з контрагентів ОАО «Рогачевский МКК», ОАО «Рогачевский МКК», ОАО «Гомельский Мясокомбинат», ОАО «Туровский молочній комбінат», ДП «Мозырськие молочные продукты», ЗАО «Амкодор-Шклов», СООО «Белсыр», ПУП «Калинковичский молочный комбинат», ООО «Бионика», ОАО «Воложинская Райагропромтехника», на підставі яких було відкрито виконавчі провадження.

Суд зазначає, що положеннями Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не передбачено зупинення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону на підставі виконавчих написів нотаріуса і вчинення таких написів не прирівнюється до судового провадження.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про неможливість звернення до суду щодо стягнення заборгованості за наведеними договорами, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 2 статті 3 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної у Києві 20.03.1992 Урядами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та ратифікованої Верховною Радою України 19.12.1992 (далі - Угода), передбачено право господарюючих суб'єктів кожної держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав безперешкодно звертатися до судів, арбітражних судів, третейських судів та інших органів, до компетенції яких належить вирішення справ, що, зокрема, випливають із договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами.

Згідно зі статтею 4 Угоди компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода сторін про передачу спору цьому суду.

Таким чином, позивач не був позбавлений права на звернення до судових органів, а також на звернення до Торгово-промислової палати за висновком про продовження строків розрахунків за експортним контрактом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для призупинення строків, встановлених статтями 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» були відсутні, а тому відповідач-1 правомірно нарахував пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 30.05.2017.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 31.07.2017 №16673/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення №№ від 30.05.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями пункту 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Оскаржуваним рішенням про результати розгляду скарги залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 30.05.2017 №, саме податкове повідомлення-рішення має вплив на права та обов'язки відповідача.

Рішення ДФС України про результати розгляду скарги не є юридично значимим для позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов'язку, отже сама по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Є.В. Аблов

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур