Справа № 805/1460/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. Справа№805/1460/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., при секретарі судового засідання Смаль О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь

до відповідача: Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про: скасування вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині суми 382392,56 грн., штрафу 240021,20 грн. та пені 817266,81 грн., на загальну суму 1439680,57 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довірен.,

від відповідача: ОСОБА_2 за довірен.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині суми 382392,56 грн., штрафу 240021,20 грн. та пені 817266,81 грн., на загальну суму 1439680,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилається на те, що відповідачем 11 грудня 2017 року виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-55-17, відповідно до якої за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 8923014,35 грн., 7865726,34 грн. недоїмка, 240021,20 грн. - штраф, 817266,81 грн. пеня. Позивач вважає оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) в частині 382392,56 грн. недоїмка за жовтень 2017 року, 240021,20 грн. - штраф, 817266,81 грн. - пеня протиправною, та такою, що порушує права позивача, оскільки не відповідає вимогам пунктів 9-3 та 9-4 розділу VIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до яких платники єдиного внеску звільняються від виконання своїх обовязків, визначених статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач відповідно до вимог Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, та зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідно до п. 4 ст. 2 Розділу IV Інструкції № 449 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Відповідач зазначив, що беручи до уваги наявність заборгованості на 30.11.2017 року та керуючись п. 3 Розділу VI Інструкції, 11.12.2017 року в ІС «Податковий блок» сформовано та надіслано підприємству податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-55-17 на загальну суму 8923014,35 грн. Відповідач вважає, що аргументи та висновки викладені у позові КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-55-17 від 11.12.2017 року є помилковими та такими, що не відповідають діючому законодавству, а саме посилання позивача на п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до якого платників єдиного внеску звільнено від обовязків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Однак, відповідач вважає таке посилання безпідставним, оскільки Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого втратив чинність п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464. З урахуванням внесених змін, платники єдиного внеску не звільняються від своїх обовязків визначених ст. 6 Закону № 2464. Таким чином, відповідач вважає вимогу № Ю-55-17 від 11.12.2017 року правомірною та законною, та винесеною на підставі діючого законодавства.

Представник відповідача підтримав обставини викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справи за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 16 квітня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року суд відклав підготовче засідання на 25 квітня 2018 року, в звязку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

25 квітня 2018 року у звязку з необхідністю надання додаткових доказів по справі суд відклав розгляд справи на 15 травня 2018 року.

15 травня 2018 року суд оголосив перерву у судовому засіданні до 16 травня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи до судового розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» зареєстровано в якості юридичної особи 03 вересня 2007 року за № 0026990, включено до ЄДРПОУ за № 00191678 та на час розгляду справи перебуває на обліку у Головному управлінні ДФС у Донецькій області.

11 грудня 2017 року Офісом великих платників Державної фіскальної служби сформовано вимогу № Ю-55-17 про сплату Комунальни підприємством «Компанія «Вода Донбасу» заборгованості з єдиного соціального внеску в сумі 8923014,35 грн., яка виникла станом на 30 листопада 2017 року, до складу якої входить: недоїмка з єдиного внеску у сумі 7865726,34 грн., штраф у сумі 240021,20 грн., пеня у сумі 817266,81 грн. (а.с. 6).

Не погодившись з винесеною вимогою № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року позивач звернувся зі скаргою від 22 грудня 2017 року № 03/2353 до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги позивача ОСОБА_3 фіскальною службою України прийнято рішення від 12 січня 2018 року № 4800/6/99-99-11-02-02-25 «Про результатаи розгляду скарги», відповідно до якого скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржувана вимога без змін (а.с. 7-8).

Суд зазначає, що позивач не згоден з вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11 грудня 2017 року № Ю-55-17 в частині недоїмка за жовтень 2017 року в сумі 382392,56 грн., штраф у сумі 240021,20 грн., пеня у сумі 817266,81 грн., оскільки відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач звільнений від виконання обовязків, щодо сплати єдиного внеску, отже, саме ця обставина стала підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі по тексту Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, позивач в розумінні зазначених норм Закону є страхувальником та на нього покладений обов'язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 9 Закону № 2464 визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з п. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Як вбачається з матеріалів справи, визначена у спірній вимозі сума боргу з єдиного внеску у розмірі 1439680,57 грн. (яка складається з недоїмки в розмірі 382392,56 грн., що виникла за жовтень 2017 року, штрафу у розмірі 240021,20 грн. та пені в розмірі 817266,81 грн.), виникла за позивачем у звязку із несплатою останнім в строк, визначений ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, самостійно нарахованого єдиного внеску за жовтень 2017 року, та штрафні фінансові санкції та пені.

Щодо недоїмки, яка виникла у період з жовтня 2015 року по вересень 2017 року, позивач зазначає, що відповідачем вже приймались вимоги за попередні періоди стосовно неї, які скасовані постановами Донецького окружного адміністративного суду.

На підставі зазначеного в межах даного спору позивачем не оскаржується вимога в частині недоїмки за період з жовтень 2015 року по вересень 2017 року.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність вимоги в частині недоїмки у розмірі 382392,56 грн. за жовтень 2017 року, самостійно нарахованих позивачем, відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за жовтень 2017 року, штрафу у розмірі 240021,20 грн. та пені у розмірі 817266,88 грн., тобто у загальній сумі 1439680,64 грн.

Суд зазначає, що згідно з п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів м. Маріуполь, де зареєстрована юридична особа позивача.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших є м. Маріуполь.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Аналізуючи наведене, а також беручи до уваги факт прийняття 02 грудня 2015 року Розпорядження № 1275-р, суд зазначає, що станом на час прийняття спірної вимоги факт знаходження у спірний період населених пунктів м. Маріуполь, на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим, чим спростовуються заперечення відповідача з цього приводу.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться/проводилась антитерористична операція - звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. При цьому, достатньою підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем направлено заяви від 05 листопада 2014 року за № 2038 до Межрегіонального Головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників та від 08 грудня 2015 року № 17/1825 до начальника СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУМД ОСОБА_4 про звільнення його від сплати ЄСВ відповідно до ст. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» до закінчення антитерористичної операції, у відповідь на що отримав відмови у задоволенні заяв (а.с. 10).

Стосовно тверджень відповідача щодо неналежності сертифікатів, суд зауважує, що приписами п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не вимагається надання будь-якого сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення платника від сплати ЄСВ необхідним є подання до органу фіскальної служби лише заяви, складеної в довільній формі. Посилання у вказаному пункті на порядок списання недоїмки, передбачений Податковим кодексом, стосується лише здійснення самої процедури/порядку списання недоїмки (питання щодо чого у межах даної справи не вирішується). У свою чергу підтвердженням існування підстав для звільнення платника від сплати ЄСВ відповідно до зазначеного пункту є виключно знаходження платника на обліку в органах фіскальної служби, що розташовані на території населених пунктів, визначених відповідним переліком, де проходить АТО, та подання таким платником відповідної заяви до контролюючого органу.

Разом із цим, як встановлено під час розгляду справи, КП «Компанія «Вода Донбасу» (м. Донецьк, вул. Артема, 85) отримано Сертифікат (висновок) № 1735 за вих. № 5270/05-4 від 25 листопада 2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили (а.с. 11), відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 100.4, 100.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року КП Компанія Вода Донбасу при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну встановити було неможливо. Також наявним в позивача є аналогічний Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України № 1736 за вихідним № 5268/05-4 від 04.09.2014 р. про настання обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України із засвідченням обставин непереборної сили також з 10 червня 2014 року (а.с. 12).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ зазначений пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI на підставі Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію «9-4», а не «9-3».

А ні Законом № 911-VIІІ, а ні будь-яким іншим законом приписи п. 9-4 Закону № 2464-VI не виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи), а тому є чинними.

Суд зауважує, що чинна редакція Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI містить п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень. Відповідно до преамбули Закону № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Таким чином, станом на час розгляду справи, на час прийняття спірної вимоги, приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення певної категорії платників єдиного внеску від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, - чинні, у звязку з чим суд не приймає до уваги посилання відповідача з цього приводу.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем при формуванні спірної вимоги та направленні її позивачу всупереч приписам абз. 4 п. 9-4 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2464 проігноровано заяви позивача про звільнення його від виконання обовязків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.

Таким чином, спірна вимога в частині зобовязання позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску в розмірі 382392,56 грн. за жовтень 2017 року, є протиправною.

Стосовно правомірності спірної вимоги в частині зобовязання позивача сплатити штрафу у сумі 240021,20 грн. та пеню у сумі 817266,81 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суми штрафу та пені до спірної вимоги включені на підставі рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС від 30 листопада 2016 року № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20637,43 грн. за період з 23.12.2014 року до 08.08.2016 року, у розмірі 64278,58 грн. за період з 21.01.2015 року по 16.09.2016 року та нарахована пеня у розмірі 309528,89 грн. на загальну суму 394444,90 грн. (а.с. 97); № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 51355,88 грн. за період з 21.11.2014 року до 13.06.2016 року та нарахована пеня у розмірі 191183,99 грн. на загальну суму 242539,87 грн. (а.с. 107); та рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 02 грудня 2016 року № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 103749,31 грн. за період з 21.01.2015 року по 29.11.2016 року та нарахована пеня у розмірі 316553,93 грн., на загальну суму 420303,24 грн. (а.с. 110).

Не погодившись із рішеннями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС від 30 листопада 2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 позивач, оскаржив їх в судовому порядку до Донецького окружного адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року по справі № 805/1304/17-а позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську МГУ ДФС про визнання протиправним та скасування рішень від 30.11.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 на загальну суму 636984,77 грн. задоволено.

Скасовано рішення Спеціалізованої держаної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ ДФС від 30.11.2016 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 394444,90 грн.

Скасовано рішення Спеціалізованої держаної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ ДФС від 30.11.2016 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 242539,87 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року по справі № 805/1304/17-а апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 р. у справі № 805/1304/17-а залишено без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 р. у справі № 805/1304/17-а залишено без змін.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року набрало законної сили 03 жовтня 2017 року.

Щодо частини спірної суми у вигляді штрафу в розмірі 103749, 31 грн. та пені на суму 316553, 93 грн. які відображені в рішенні Дніпропетровського управління офісу ВПП ДФС № 000178500 від 02.12.2016 року, суд зазначає, що, як вже було зазначено вище, 27.01.2017 року позивачем було направлено на адресу ДФС України скаргу № 03/150 на рішення Дніпропетровського управління офісу ВПП ДФС № 000178500 від 02.12.2016 року, про що свідчить відповідний фіскальний чек.

Згідно п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Таким чином, так як сторонами по справі не надано доказів надання відповіді на скаргу № 03/150 на рішення Дніпропетровського управління офісу ВПП ДФС № 000178500 від 02.12.2016 року з боку ДФС України, суд, керуючись вищезазначеними положеннями законодавства, вважає таку скаргу задоволеною, а рішення Дніпропетровського управління офісу ВПП ДФС № 000178500 від 02.12.2016 року, - скасованим.

Вищезазначені обставини встановлені у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року по справі № 805/2953/17-а за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Офісу великих платників податків ДФС про скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 18.05.2017 року № Ю-55-17 в частині сплати боргу в розмірі 1 291 596,31 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року по справі № 805/2953/17-а в задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі № 805/2953/17-а повернуто заявникові.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року по справі № 805/2953/17-а набрала законної сили 06 березня 2018 року.

Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, до сум боргу (недоїмки) платника, що подаються до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства, у вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даними інформаційної системи органу доходів і зборів включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені.

Враховуючи, що рішення контролюючих органів від 30 листопада 2016 року № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 84916,01 грн. та нарахована пеня у розмірі 309528,89 грн., № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 51355,88 грн. та нарахована пеня у розмірі 191183,99 грн. та № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 103749,31 грн. та нарахована пеня у розмірі 316553,93 грн. скасовані рішеннями суду, які набрали законної сили, отже суми штрафу та пені не були узгоджені, отже, до спірної вимоги їх включено безпідставно.

Крім цього, відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у п. 9-4 цього Закону, не застосовуються.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про протиправність вимоги відповідача від 11 грудня 2017 року № Ю-55-17 в частині застосування до позивача штрафу у сумі 240021,20 грн. та пені у сумі 817266,81 грн.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 6 розділу VI вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується правомірність прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року в частині 1439680,57 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року прийнята відповідачем необґрунтовано, із порушенням вимог чинного законодавства, через що позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині суми 382392,56 грн., штрафу 240021,20 грн. та пені 817266,81 грн., на загальну суму 1439680,57 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині суми 382392,56 грн., штрафу 240021,20 грн. та пені 817266,81 грн., на загальну суму 1439680,57 грн. - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № Ю-55-17 від 11 грудня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині суми недоїмки в розмірі 382392,56 грн., 240021,20 грн. штрафу, 817266,81 грн. пені.

Стягнути на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібкнехта, буд. 177А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11, ) судовий збір в розмірі 6332 (шість тисяч триста тридцять дві) гривні 68 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 16 травня 2018 року в присутності представників позивача та відповідача.

Повний текст рішення складено та підписано 21 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.