Справа № 821/275/18
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/275/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тесту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що по досягненню пенсійного віку позивачу призначена пенсія за віком, яка виплачувалася йому до виїзду за кордон. Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: пров. Портовий, буд. 3 а, кв. 31, м. Херсон. ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з дня виїзду, позивач пенсію не отримує. 31.07.2017 р. представник позивача подав до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області особисту заяву позивача про поновлення пенсії, яка нотаріально посвідчена та апостильована. Заява позивача прийнята Херсонським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 31.07.2017 на супровідному листі. Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області лист, яким відмовлено позивачу у поновленні пенсії. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 16.02.2018 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків. Позивачем недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 15 березня 2018 року у справі відкрито спрощене провадження.

02 травня 2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Від відповідача 03 травня 2018 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою суду від 04 травня 2018 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

28 березня 2018 до суду надійшов від відповідача відзив на адміністративний позов. Відзив обґрунтовано тим, що п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року за №22-1 (далі - Порядок №22-1), заява про поновлення виплати пенсії подається особисто до органу, що призначає пенсію. Заявником не надано підтвердження факту проживання на території, яка обслуговується управлінням Пенсійного фонду України в місті Херсоні. Враховуючи вимоги Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про пенсійне забезпечення" виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні. Відповідно до ст.92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії не призначаються.

На підставі вказаного просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: ОСОБА_1 перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № 157946 виданого Суворовським рай(міськ)соцзабез м. Херсона від 09.09.1994.

24.09.2000 ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Починаючи з 2000 року, у звязку із виїздом ОСОБА_2 до країни Ізраїль, виплату пенсії за віком припинено.

31.07.2017 представник позивача подав до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області особисту заяву позивача про поновлення пенсії, яка нотаріально посвідчена та апостильована.

Заява позивача була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 31.07.2017 на супровідному листі.

26.09.2017 представником позивача отримано лист відповідача №203/Х-25 від 28.08.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пенсії та зазначено наступне. Згідно п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером (опікуном, піклувальником) особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Також зазначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, як передбачено п.2.9 Порядку.

Крім цього, зазначено, що орган який призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються при наявності в особи всіх необхідних документів (п.4.1 Порядку).

Оскільки гр. ОСОБА_3 не дотримано вищезазначених вимог, відповідачем відмовлено у поновлені виплати пенсії.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, представник позивача звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в редакції, діючій до 7 жовтня 2009 року.

З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Суд зазначає, що у цій справі, припинення виплати пенсії відбулося 20.02.2000 року, тобто в період, коли законодавством не передбачалося такої підстави припинення виплати пенсії, як виїзд особи, якій вже була призначена пенсія, за кордон.

У Рішенні № 25-рп/2009 констатовано, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Отже, позивач, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Суд зазначає, що у рішенні по справі "Пічкур проти України" (Заява № 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Абзацом 14 статті 1 Закону України № 2235-III "Про громадянство України" (в редакції Закону № 2663-IV) заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування.

Відповідно до ч. 2 статті 2 Закону України № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III) заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів.

З Конвенції і судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності.

Отже, заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність мотивів неможливості поновлення виплати пенсії, викладених у листі пенсійного органу №203/Х-25 від 28.08.2017 р. та помилкового посилання відповідача як на поважність причини неможливості поновлення виплати пенсії, відсутність угоди між Україною та Ізраїлем щодо соціального забезпечення громадян іншої країни.

Щодо посилання представника відповідача, що заяву про поновлення виплати пенсії всупереч п.1.5 Порядку №22-1 не було подано особисто, є необґрунтованими, оскільки, згідно з наведеним пунктом заява про поновлення виплати пенсії може бути подана через законного представника, як це і було зроблено позивачем - його представник "ОСОБА_4 Юридичний офіс (Ізраїль Україна)" має відповідну довіреність на вчинення дій від імені позивача.

Щодо посилання, у відзиві на адміністративний позов, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, суд зазначає, що ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

При цьому, 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого позивачу призначена пенсія.

Пунктом 16 Прикінцевих та перехідних положеннях цього Закону встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Тобто, незважаючи на чинність положень статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", невизнання їх неконституційним, вони не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки, по-перше, предметом спору не є визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а по-друге, ці положення суперечать правовим висновкам, викладеним в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як громадянин України, що проживає на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Дана правова позиція суду узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № К/9901/1318/17 (127/20588/17).

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 з врахуванням індексації і компенсації втрати частини доходів, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 3 ст. 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 31.07.2017 представник позивача подав до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області особисту заяву позивача про поновлення та виплати пенсії.

Рішення №203/Х-25 від 28.08.2017 р., яким відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 відповідачем направлено на адресу представника позивача "ОСОБА_4 Юридичний офіс (Ізраїль Україна)" засобами поштового зв'язку.

З огляду на встановлений КАС України строк звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області провести поновлення нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з дня звернення із заявою його представника.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів щодо підтвердження правомірності своєї бездіяльності.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (42040, Ізраїль, АДРЕСА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області провести поновлення нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня звернення із заявою про поновлення виплати пенсії - з 31.07.2017 року..

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області ласті (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (42040, Ізраїль, АДРЕСА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 10.2.4