Справа № 820/5357/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5357/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Медяник А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лавренчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2018, суддя Білова О.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 26.01.18 по справі № 820/5357/17

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.05.2017 №2, яким останньому донараховано зобов'язання за платежем орендна плата за 2017 рік в сумі 85 261, 11 грн.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що податковий орган діяв в межах повноважень та на підставі діючого законодавства, а несвоєчасне направлення податкового повідомлення-рішення позивачу не обмежило його прав, оскільки строк сплати податкових зобов'язань обчислюється з моменту отримання податкового повідомлення-рішення.

22 січня 2018 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи. Представник позивача зазначив, що ним отримано податкове повідомлення-рішення з орендної плати з фізичних осіб № 2 від 04.05.17 на суму 85261,11 грн, з яким він не погоджується, посилаючись на те, що сума грошового зобов'язання у спірному податковому повідомленні-рішенні розрахована з порушенням чинного законодавства, а розрахунок коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі здійснений відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства щодо його розміру та без наявних для цього повноважень. Крім того, позивач зазначив, що відповідач прийняв та направив спірне податкове повідомлення-рішення поза межами встановлених ПК України строків, відповідачем не складався та не направлявся на адресу позивача розрахунок податкового зобов'язання до спірного податкового повідомлення-рішення, відсутність якого позивач вважає самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що податкове повідомлення - рішення від 04.05.2017 №2 винесене з дотриманням норм діючого законодавства.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.08.2006 між позивачем, ОСОБА_3, та Харківської міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення-землі промисловості, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,5462 га, строком дії до 01.03.2031, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в Державному реєстрі земель від 29.08.2006 за № 49 (а.с.19-22).

Приписами п.п. 5, 9- 13 вказаного договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1029377 грн. Орендна плата за земельну ділянку вноситься Орендарем у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківський області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку згідно з довідкою № 2574/06 від 19.04.2006 року становить: 2006 рік: 2184,08 гривень (дві тисячі сто вісімдесят чотири гривні вісім копійок); з 2007 року: 3165,33 гривень (три тисячі сто шістдесят п'ять гривень тридцять три копійки).

У договорі також зазначено, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата за земельну ділянку сплачується рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платіжне доручення або квитанція мають містити в кодовому рядку обов'язкову інформацію про помер державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, за яку справляється плата, та строк, за який здійснюється платіж. Розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; в) внаслідок інфляції - щорічно; г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; д) в інших випадках, передбачених законом.

04 травня 2017 року відповідачем Головним управлінням ДФС у Харківській області по справі прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 85261,11 грн. (а.с. 9).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням та з метою відновлення порушених прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія судді не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок встановлення, нарахування, сплати та відповідальність за порушення порядку перерахування орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності визначаються Законом України "Про орендну землі" від 06.10.1998 № 161-XIV та Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Статтею 21 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.136 п.14.1 ст. 14 ПК України - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою .

Згідно з п.п 10.1.1 п 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно, до складових якого в силу приписів п.п. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 ПК України входить плата за землю.

Відповідно до п.п. 269.1.2 п. 269.1 ст.269 ПК України до платників податку віднесені землекористувачі.

Згідно з п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 7.1, 7.3, 7.4 ст. 7 ПК України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку. Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Приписами пункту 288.7 ст. 288 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з п. 287.2 ст. 287 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що облік фізичних осіб -платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 2, було складено 04 травня 2017 року, тобто після закінчення строку, встановленого ПК України контролюючому органу для обліку фізичної особи - платника орендної плати та нарахування їй податкового зобов'язання, що свідчить про порушення відповідачем приписів пункту 287.2 ст. 287 ПК України.

Крім того, відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Матеріали справи містять докази, надані як позивачем, так і відповідачем, які свідчать про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 2, складене 04.05.2017 року, було направлено позивачу 15.09.2017 року, тобто після закінчення строку, встановленого ПК України контролюючому органу для надсилання (вручення) платникові податкового повідомлення-рішення, що свідчить про порушення відповідачем вимог пункту 286.5 cт. 286 ПК України.

Крім того, згідно з абзацом 6 пункту 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення - рішення додається розрахунок податкового зобов'язання ( за наявності) та штрафних ( фінансових) санкцій.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 та пункту 2 Розділу 11 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків ( далі по тексту - Порядок ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015 року, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення - рішення за формою «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства ( додаток 1 до Порядку). Зазначена форма «Ф» містить речення наступного змісту : «Розрахунок податкового зобов'язання додається».

Тобто, розрахунок податкового зобов'язання фізичної особи з орендної плати за землю не тільки складається обов'язково контролюючим органом, а є невід'ємною частиною податкового повідомлення - рішення.

Представник відповідача не заперечувала, що такий розрахунок позивачу не надсилався взагалі.

Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 ст. 21 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що складання та направлення з запізненням податкового повідомлення-рішення позивачу не призвело до порушення його прав, оскільки строки виконання податкового обов'язку починають перебіг з моменту вручення відповідного податкового повідомлення-рішення платнику податку. При цьому конфлікт інтересів, на який посилається позивач, в даному випадку відсутній, через що і застосування відповідної практики Європейського суду з прав людини щодо вимог до якості закону, зазначеної у позові, не є обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення дійшов висновку, що контролюючий орган не повинен дотримуватися вимог податкового законодавства щодо порядку та строків ведення обліку платників податку, нарахування податкового зобов'язання та направлення платнику податкового повідомлення-рішення, оскільки в будь-якому разі строк сплати податкового зобов'язання для платника податків складає 60 днів з дати отримання податкового повідомлення-рішення. Тобто, суд свідомо ставить суб'єкта владних повноважень та платника податків у нерівне становище щодо обов'язку дотримуватися вимог закону, чим порушив принципи верховенства права (частини 1,2 ст. 6 КАС України) та рівності учасників судового процесу перед законом і судом (ст. 8 КАС України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки. Учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Рівність усіх учасників справи перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків.

Відповідно до частини 6 ст. 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У спірних правовідносинах колегія суддів також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, колегія суддів дійшла висновку про те, що податкове повідомлення рішення винесене Головним управлінням ДФС у Харківській області винесене з порушенням строків визначених ст.ст. 286, 287 Податкового кодексу України.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В свою чергу, Головним управлінням ДФС у Харківській області не доведено порушення строків, встановлених ст.ст. 286, 287 Податкового кодексу при винесенні спірного податкового повідомлення -рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції вирішив справу з помилковим застосуванням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 по справі № 820/5357/17 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 04 травня 2017 року № 2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складений та підписаний: 21.05.2018.