Справа № 826/817/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 травня 2018 року справа №826/817/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1.)
доДержавної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Деснянському районі)
про1) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 25 серпня 2016 року №; 2) визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2016 року №Ф-; 3) визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2016 року №Ф-; 4) визнання протиправним і скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № 5) визнання протиправним і скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року №
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними податкове повідомлення-рішення про податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки в їх основу покладено висновки акта перевірки, які суперечать нормам законодавства, зокрема: при перевірці використано неналежні джерела інформації, а саме акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів; відповідачем порушено принцип індивідуальної відповідальності платника податків, оскільки ФОП ОСОБА_1 позбавлено права включати до складу витрат витрати у зв'язку із негараздами контрагентів; у свою чергу позивач підтвердив своє право на формування витрат за результатами операцій з контрагентами відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України; нарахування єдиного соціального внеску здійснено безпідставно, тому що норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не передбачають сплати єдиного соціального внеску з розміру мінімальної заробітної плати із заробітної плати найманого працівника, нарахованої за частково відпрацьований місяць у зв'язку зі звільненням або прийняттям на роботу; позивач зазначає, що сума єдиного внеску розраховується з фактично нарахованої у поточному місяці заробітної плати незалежно від її розміру у разі звільнення або прийняття працівника на основне місце роботи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/817/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав письмове заперечення проти позову, в якому підтримав висновки акта перевірки про порушення норм Податкового кодексу України в частині завищення обсягу валових витрат та заниження податку на доходи фізичних осіб, та норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині не подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сума нарахованого єдиного внеску за 2015 рік і в частині несплати до бюджету єдиного внеску.

В судовому засіданні 26 червня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач свого представника до суду не направив; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському від 25 серпня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 642 889,14 грн.: за податковим зобов'язанням - 514 311,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 128 577,83 грн.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № позивачу донараховано 242 275,91 грн. єдиного внеску та застосовані штрафні санкції у розмірі 27 784,23 грн.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № позивачу донараховано 138,55 грн. єдиного внеску та застосовані штрафні санкції у розмірі 69,28 грн.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) ДПІ у Деснянському районі від 08 грудня 2016 року №Ф- від позивача вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 242 275,91 грн.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) ДПІ у Деснянському районі від 08 грудня 2016 року №Ф- від позивача вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 138,55 грн.

Зазначені рішення прийняті відповідачем на підставі акта №7610/26-52-13-06/НОМЕР_1 від 05 серпня 2016 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено про наступні порушення:

- пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 завищено обсяги валових витрат у 2013 році на загальну суму 2 029 437,50 грн., у 2014 році на суму 607 916,00 грн., у 2015 році на суму 381 549,26 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за перевірений період в сумі 3 049,41 грн., у зв'язку із наступним: за результатами перевірки банківських виписок, видаткових накладних, податкових накладних, фіскальних чеків, товарних чеків, квитанцій, платіжних доручень, акті виконаних робіт, актів про надання послуг, квитанцій до прибуткових ордерів та співставлення задекларованих витрат за 2013 рік виявлено розбіжність на суму 2 029 437,50 грн., а саме безпідставно віднесено до складу валових витрат витрати, понесені на оплату транспортно-експедиційних послуг по взаємовідносинах із ТОВ "Семікс", ТОВ "Трансфергрупп", ТОВ "ВИДАР ТРАНС УКРАЇНА", ТОВ "СТРАЙД ТРЕЙД", ТОВ "ТРІАДА ГРАНД", ТОВ "ПРОЕКТ-АКТИВ", ТОВ "ТРАФ АЛЬЯНС" у зв'язку із тим, що даними актів про неможливість проведення звірки вказаних підприємств та податкової інформації щодо цих контрагентів встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності; отже, за переконанням відповідача, вказані контрагенти не підтвердили реальність здійснення господарських відносин із своїми контрагентами;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивачем не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сума нарахованого єдиного внеску за 2015 рік;

- статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ФОП ОСОБА_1 не перераховано до бюджету за перевірений період єдиного внеску на суму 242 275,91 грн., у зв'язку із вказаним вище порушенням оподаткування податком на доходи фізичних осіб, та не в повному обсязі нараховано та перераховано єдиний внесок із сум заробітної плати, нарахованої роботодавцем в листопаді та грудні 2013 року на суму 138,55 грн.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентується положеннями статті 177 Податкового кодексу України (далі по тексту - в редакції, що діяла в період спірних правовідносин).

Згідно пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 з метою оподаткування під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як зазначено у пункті 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до положень пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, до витрат операційної діяльності належать витрати, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Зокрема, пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Водночас склад загальновиробничих витрат деталізовано у підпункті 138.8.5 пункту 138 статті 138 Податкового кодексу України, у якому зазначено, що до складу таких витрат включаються, окрім іншого: амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення тощо.

Також підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат включаються, окрім іншого: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

З наведених норм Податкового кодексу України слідує, що об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, обчисленими відповідно до норм розділу III цього Кодексу.

Як встановлено в акті перевірки (стор. 3) та визнається сторонами, за перевірений період позивач здійснював підприємницьку діяльність у сфері транспортно-експедиційних послуг,вантажних, пасажирських перевезень по Україні на замовлення.

У податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2013-2015 роки ФОП ОСОБА_1 задекларовано валові витрати зокрема витрати, понесені на оплату транспортно-експедиційних послуг по взаємовідносинах із ТОВ "Семікс", ТОВ "Трансфергрупп", ТОВ "ВИДАР ТРАНС УКРАЇНА", ТОВ "СТРАЙД ТРЕЙД", ТОВ "ТРІАДА ГРАНД", ТОВ "ПРОЕКТ-АКТИВ", ТОВ "ТРАФ АЛЬЯНС".

Єдиною підставою для висновку про завищення валових витрат відповідач визначив податкову інформацію про відсутність у вказаних постачальників необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності, та не підтвердження цими підприємствами реальності здійснення господарських відносин зі своїми контрагентами.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до підпункту 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

Разом з тим, суд звертає увагу, що за епізодом порушення щодо неправомірного формування витрат висновки акта перевірки викладені не чітко, не в повній мірі, та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень, що унеможливлює встановити які саме суми витрат, на підставі яких первинних документів ФОП ОСОБА_1 безпідставно включив до складу витрат за перевірений період.

В акті перевірки також не встановлено, а судом не виявлено, що первинні документи, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, оформлені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, на підтвердження правомірності формування валових витрат за перевірений період відповідач надав до матеріалів справи копії первинних документів щодо придбання транспортно-експедиційних послуг по взаємовідносинах із ТОВ "Семікс", ТОВ "Трансфергрупп", ТОВ "ВИДАР ТРАНС УКРАЇНА", ТОВ "СТРАЙД ТРЕЙД", ТОВ "ТРІАДА ГРАНД", ТОВ "ПРОЕКТ-АКТИВ", ТОВ "ТРАФ АЛЬЯНС", у тому числі, договорів на транспортно-експедиційне обслуговування та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Щодо посилань в акті перевірки на відсутність у постачальників необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності (персонал, основні фонди) суд зауважує, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено недостатності кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні.

Помилковими є також твердження відповідача про відсутність здійснення господарських операцій, зроблене на підставі отриманої податкової інформації, у тому числі у вигляді актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів постачальників, виходячи з того, що зазначені обставини не підтверджується належними доказами, а неможливість звірки свідчить лише про відсутність у податкового органу відповідних відомостей та не встановлює порушень податкового законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що право фізичної особи-підприємця на формування валових витрат не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ними ймовірних зловживань.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, заниження податку на доходи фізичних осіб та не перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб нормативно та документально не підтверджуються.

В частині висновків акта перевірки про порушення позивачем норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску за 2013-2014 роки в сумі 17 037,06 грн. суд керується наступним.

Як свідчить зміст акта перевірки, він не містить інформації про суть порушення та посилань на будь-які документи, що можуть їх підтвердити, у зв'язку з чим неможливо встановити підстави та обставини за яких відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми нарахування єдиного внеску соціальне на суму 242 275,91 грн. та щодо не нарахування та не перерахування єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої роботодавцем в листопаді та грудні 2013 року на суму 138,55 грн.

Зокрема, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності винесеного рішення, не надано належних та допустимих доказів не нарахування єдиного внеску, зокрема карткою особового рахунку, що б підтверджувала б наявність встановленого порушення.

Крім того, зазначені висновки про заниження єдиного соціального внеску зроблені відповідачем внаслідок порушень щодо заниження оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, описаних вище.

За визначенням статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується на суму доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податок на доходи фізичних осіб.

У той же час, суд звертає увагу, що враховуючи помилковість та недоведеність висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, підстави для донарахування єдиного внеску у межах спірних правовідносин відсутні.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 25 серпня 2016 року №, вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2016 року №Ф- та від 08 грудня 2016 року №Ф- і рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № та від 05 грудня 2016 року №.

В частині дотримання строку звернення до суду із вимогами про скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № та від 05 грудня 2016 року № суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У свою чергу пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачає, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску може бути оскаржене платником податків у 1095-денний строк, а тому, суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 заявив вимоги про скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № та від 05 грудня 2016 року № у межах строку звернення, що вказує про недоцільність поновлення такого строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві (01001, м. Київ, вул. Закревського, буд. 41; ідентифікаційний код 39466328) від 25 серпня 2016 року №.

3. Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № та від 05 грудня 2016 року №.

4. Визнати протиправними та скасувати вимоги Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08 грудня 2016 року №Ф- та від 08 грудня 2016 року №Ф-.

5. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інстанції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко