Справа № 817/1070/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1070/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря Черемісової С.О.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" грудня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій , -

суддя в 1-й інстанції - Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення - 10 год. 15 хв.

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, та з урахуванням заяви про зміну (збільшення) підстав позову та предмету позову, просив скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 19 травня 2017 р. № Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску в сумі 90306,81 грн, рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 19 травня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11689,33 грн, скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 19 травня2017 року № , яким донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 271358,25 грн (в тому числі 180905,50 грн основного зобов'язання та 90452,75 грн штрафної санкції) та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в розмірі 17834,91 грн (в тому числі 14267,93 грн основного зобов'язання та 3566,98 грн штрафної санкції).

В обґрунтування позову зазначав, що до переліку витрат господарської діяльності було включено витрати на відрядження найманих працівників у відповідності до пп.177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. При цьому зазначив, що до витрат 2015 року не включалися витрати на відрядження, які не було оплачено. Що стосується невиплаченої заборгованості згідно авансових звітів працівників, то останні правомірно були включені до витрат, оскільки строк сплати по ним не закінчився. Також, вказав, що до витрат 2015-2016 р. було включено суми витрат понесених в зв'язку з придбанням транспортних засобів. Суму понесених витрат за придбання транспортного засобу KOEGEL SN24, № шасі: НОМЕР_5, реєстраційний номер АТЗ: НОМЕР_6 в розмірі 250516,54 грн. включено до декларації про доходи за 2015 рік. Суму понесених витрат за придбання транспортного засобу DAF FT XF105, № шасі: НОМЕР_7, реєстраційний номер: НОМЕР_8 в розмірі 343673,96 грн включено до декларації про доходи за 2016 рік. Однак такі витрати під час перевірки контролюючим органом враховано не було.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 19 травня 2017 року №Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску та рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 19 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в повному обсязі.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 19 травня 2017 року № та № в повному обсязі.

Присуджено на користь позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 3911,90 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що проведеною перевіркою до складу витрат ФОП ОСОБА_2 за 2015р. не прийнято витрати по авансових звітах (оплата добових), які фактично підприємцем не понесені, тобто не оплачені в сумі 250516,54 грн (1029200,00 грн - 778683,46 грн), а також до складу витрат ФОП ОСОБА_2 за 2016р. не прийнято витрати по авансових звітах (оплата добових), які фактично підприємцем не понесені, тобто не оплачені в сумі 726678,96 грн (1367500,00грн - 640820,04грн). При цьому зазначає, що надані для перевірки авансові звіти на частину виплати добових в розмірі 250516,54 грн за 2015 р. та в розмірі 726678,96 грн за 2016 р. не можуть свідчити про реальність здійснення таких операцій, зокрема, виплати добових найманим працівникам за авансовими звітами, у зв'язку з відсутністю готівкових коштів у платника податків. Відповідач також вказав, що витрати на придбання транспортних засобів до уваги не бралися, оскільки в ході проведення перевірки доказів на їх понесення позивачем не надавалися.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що при вирішені справи, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача вважає судове рішення законним та просить відхилити апеляційну скаргу відповідача.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є суб'єктом господарської діяльності, який зареєстрований як фізична особа - підприємець, РНОКПП НОМЕР_4, 17.10.1997 року в виконавчому комітеті Рівненської міської ради, номер запису про державну реєстрацію № 0008029.

Фізична особа-підприємець перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є здійснення вантажних перевезень.

Також встановлено, що Головним управління ДФС у Рівненській області на підставі наказу №202 від 10.03.2017р. проведено планову виїзну перевірку ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., про що складено акт від 24.04.2017 року №199/17-00-13-04/НОМЕР_4.

З урахуванням наданих позивачем заперечень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 19 травня 2017 р., а саме:

№ , яким донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 271358,25 грн (в тому числі 180905,50 грн основного зобов'язання та 90452,75 грн штрафної санкції);

№ , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в розмірі 17834,91 грн (в тому числі 14267,93 грн основного зобов'язання та 3566,98 грн штрафної санкції);

Крім того, 19 травня 2017 р. Головним управлінням ДФС у Рівненській області було винесено вимогу №Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 90306,81 грн.

Також, прийнято рішення № від 19.05.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11689,33 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 30.06.2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вимогу № Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 90306,81 грн та рішення № від 19.05.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11689,33 грн залишено без змін.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 31.07.2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 19 травня2017 року №, яким донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 271358,25 грн (в тому числі 180905,50 грн - основного зобов'язання та 90452,75 грн штрафної санкції) та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в розмірі 17834,91 грн (в тому числі 14267,93 грн - основного зобов'язання та 3566,98 грн штрафної санкції) залишено без змін.

Проведеною перевіркою, наслідками якої були винесені податкові повідомлення-рішення були встановлені порушення ФОП ОСОБА_2 норм чинного законодавства, а саме:

- відображення в деклараціях перекручених даних, що привело нібито до заниження оподатковуваного доходу за 2015р. на 250516,54 грн, за 2016р. на 726678,96 грн, чим порушено п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого була донарахована сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю становить у сумі 206449,66 грн, в тому числі, за 2015р - 50103,29 грн, за 2016р. - 156346,37 грн, 80323,49 грн - за 2016р.;

- неналежне ведення обліку доходів і витрат, а саме в книга обліку доходів витрат ФОП ОСОБА_2 не ведеться, чим порушено абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України та п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України;

- порушення п.2 ч.1 ст.7. ч. 11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донарахована сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 90306,81грн, в тому числі за 2015р. - 26586,45 грн, за 2016р. - 63720,36 грн;

- порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого донарахована за результатами перевірки сума військового збору у розмірі 14267,93 грн, в тому числі за 2015р - 3502,75 грн, у 2016р. -10765,18 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся за поновленням порушеного права до суду.

Суд першої інстанції задовольнив позов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Щодо включення до витрат 2015-2016 р. суми витрат понесених в зв'язку з придбанням транспортних засобів, колегія суддів зазначає таке.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються статтею 177 Податкового кодексу України.

Так, згідно пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач займався здійсненням вантажних перевезень автомобілями, в тому числі здійсненням вантажних міжнародних перевезень.

У відповідності до реєстраційних документів, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є діяльність вантажного автомобільного транспорту.

У відповідності до контракту № 01/15 від 02.11.2015 р. укладеного з FIRMA HANDLOWO TRANSPORTOWO USЈUGOWA KORAL позивачем було придбано транспортний засіб, модель АТЗ: KOEGEL SN24, № шасі: НОМЕР_5, реєстраційний номер АТЗ: НОМЕР_6.

Поставка транспортного засобу підтверджується фактурою №FV/6/2015/11 від 15.11.2015р., згідно якої фактурна вартість транспортного засобу становить 12 000,00 EUR. Крім того поставка підтверджена ВМД № 204050001/2015/021566 від 23.11.2015р.

Згідно умов контракту оплату проведено попередньо 10.11.2015 р., що підтверджено платіжним дорученням № 3 на суму 12 000,00 EUR, що у грн екв. становить 294248,60 грн, та випискою по рахунку № 6386 (EUR) у ПАТ «Креді Агріколь Банк» за 10.11.2015р.

Суму понесених витрат за придбання наведеного транспортного засобу в розмірі 250516,54 грн. включено до декларації про доходи за 2015 рік.

Крім того у відповідності до контракту № 2/16 від 06.04.2016 р. укладеного з P.P.H.U. «SKARLET» Magdalena Јosak було придбано транспортний засіб, модель АТЗ: DAF FT XF105, № шасі: НОМЕР_7, реєстраційний номер: НОМЕР_8.

Поставка транспортного засобу підтверджується фактурою № 06/04/2016 від 14.04.2016р., згідно якої фактурна вартість транспортного засобу становить 11800,00 EUR. Крім того поставка підтверджена ВМД № 204050003/2016/004339 від 21.04.2016р.

Згідно умов контракту оплату проведено попередньо 12.04.2016 р., що підтверджено платіжним дорученням № 5, що у грн екв. становить 343673,96 грн, та випискою по рахунку № 6386 (EUR) у ПАТ «Креді Агріколь Банк» за 12.04.2016р.

Суму понесених витрат за придбання наведеного транспортного засобу в розмірі 343673,96 грн. включено до декларації про доходи за 2016 рік.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного до висновку, що придбані транспортні засоби безпосередньо пов'язані з веденням господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 та утворюють основу для виготовлення продукції, надання робіт чи послуг, а тому правомірно позивачем було включено до складу витрат вартість придбаних вище наведених матеріальних цінностей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача, що витрати на придбання транспортних засобів до уваги не бралися з підстав ненадання доказів позивачем на їх понесення, оскільки як вбачається з обставин справи, а саме з акту планової перевірки від 24.04.2017 р., витрати на придбання товарів визначалися в тому числі і на підставі виписок з банківських рахунків, а відтак з огляду на те, що кошти на придбання наведених транспортних засобів сплачувалися з рахунку позивача, то відповідачу було відомо про наявність таких витрат.

Щодо розбіжності у валових витратах позивача в розмірі 250516,54 грн за 2015 р. та в розмірі 726678,96 грн за 2016 р. по авансових звітах (оплата добових), які не прийняті відповідачем з підстав їх неоплати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до пп.177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких в тому числі відносяться і витрати на відрядження найманих працівників.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 розділу II «Адміністрування податків, зборів, платежів» Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що фізична особа - підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, при формуванні валових витрат до витрат, що формують вартість реалізованих товарів, має право віднести витрати на придбання таких товарів, які призвели до зменшення економічних вигод платника у вигляді збільшення його зобов'язань, оскільки норми Податкового кодексу України не містять застережень щодо віднесення до складу витрат звітного періоду ФОП, що перебуває на загальній системі оподаткування, виключно витрат, за якими відбулась оплата в цьому періоді (касовим методом), як і не містить таких обмежень щодо формування витрат.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 (далі за текстом - Положення №318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Згідно з пунктом 6 Положення №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (пункт 7 Положення №318).

Судом встановлено, що позивачем, в декларацію про доходи за 2015 рік до витрат було включено витрати на відрядження в розмірі 3351901,63 грн, в т.ч добові в розмірі 778683,46 грн, в декларацію про доходи за 2016 рік було включено витрати на відрядження в розмірі 3587367,12 грн, в т.ч добові в розмірі 1023826,04 грн.

Факт понесення витрат на відрядження підтверджується авансовими звітами, найманих працівників (копії наявні у справі).

Зв'язок понесених витрат на відрядження з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2 підтверджується документами контролю за доставкою товарів між митницями (ВМД, ДКД), рахунками - фактурою.

Оплата відрядних коштів проводилася як за рахунок коштів отриманих від господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 так і власних коштів ОСОБА_2 (підтверджується прибутковими касовими ордерами, наявними у матеріалах справи).

Оплата коштів водіям за відрядження підтверджується видатковими касовими ордерами.

При цьому суд встановив, що до валових витрат за 2015 рік включено витрати на відрядження в розмірі 3351901,63 грн, в т.ч добові в розмірі 778683,46 грн, які є оплачені.

Доказів того, що до витрат в 2015 р. позивача було включено витрати по авансових звітах (оплата добових), які не оплачені в сумі 250516,54 грн представником відповідача суду не надано.

Крім того судом враховано, що під час розгляду справи представником позивача було надано видаткові касові ордери, які підтверджують оплату добових найманих працівників в сумі 726678,96 грн за 2016р., які на думку фіскального органу є неоплаченими.

Відтак дане твердження контролюючого органу спростовується наданими до перевірки та описаними в акті перевірки первинними документами, що підтверджують правомірність віднесення витрат до складу валових.

При цьому слід зазначити, що строки погашення невиплаченої заборгованості згідно авансових звітів працівників регулюється нормами Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю і сам факт наявності такої заборгованості, строк сплати якої не закінчився, не може свідчити про безпідставність включення до витрат підприємця, витрат, які понесені на відрядження найманими працівниками, оскільки згідно наведених норм Податкового кодексу України саме витрати найманих працівників на відрядження, підтверджені належним чином, включаються до витрат підприємця.

Отже трактування відповідача положень Податкового кодексу України щодо включення до складу витрат звітного періоду виключно витрат, за яким відбулась оплата в цьому звітному періоді є хибним, оскільки таким чином заперечується як право платника податків - фізичної особи - підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, на формування витрат у періоді, коли товар (послуги) був придбаний, так і на формування витрат у періоді, в якому придбаний товар (послуги) був оплачений, в зв'язку з чим, платник податку взагалі позбавляється права на віднесення до складу витрат вартості товару (послуг) у випадку, коли придбання і оплата здійснені у різних звітних періодах.

Таке трактування норм податкового законодавства порушує право платника щодо правомірного та обґрунтованого зменшення останнім об'єкту оподаткування в зв'язку із понесеними ним витратами для здійснення господарської діяльності.

Тож суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо правомірності віднесення позивачем до складу витрат добових та інших витрат водіїв, а відтак податкове повідомлення-рішення від 19 травня 2017 р. № , яким донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 271358,25 грн (в тому числі 180905,50 грн основного зобов'язання та 90452,75 грн штрафної санкції), скасовано правомірно.

Щодо вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску в сумі 90306,81 грн та рішення № від 19.05.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11689,33 грн судова колегія зазначає наступне.

При прийнятті оскаржуваних вимоги та рішення, контролюючий орган виходив з власних тверджень про необхідність збільшення позивачу чистого оподаткованого доходу за 2015-2016 роки внаслідок неврахування понесених при здійсненні підприємницької діяльності витрат.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI.

Виключно даним Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За змістом ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум.

Враховуючи зазначене вище суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем безпідставно та всупереч нормам чинного законодавства прийнято висновок про збільшення чистого оподатковуваного доходу позивача за 2015-2016 роки, а тому правові підстави для формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску в сумі 90306,81 грн та рішення № від 19.05.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11689,33 грн відсутні. Отже вимога Головного управління ДФС у Рівненській області № Ф-29 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску в сумі 90306,81 грн та рішення № від 19.05.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11689,33 грн підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з пп. 1.2 п. 161 Підрозділу 10 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

З огляду на безпідставність висновків Головного управління ДФС у Рівненській області про збільшення чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки, відсутні підстави щодо донарахування ФОП ОСОБА_2 військового збору на суму чистого оподаткованого доходу в розмірі 17834,91 грн, тому податкове повідомлення-рішення від 19.05.2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в розмірі 17834,91 грн (в тому числі 14267,93 грн основного зобов'язання та 3566,98 грн штрафної санкції) підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність винесених рішень та податкових повідомлень-рішень, а відтак, позовні вимоги позивача належать до задоволення повністю.

Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "19" травня 2018 р.