Справа № 806/147/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/147/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "06" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання надати роз'яснення , -

суддя в 1-й інстанції - Нагірняк М.Ф.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Житомир,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльність при розгляді звернення від 05.12.2017року та зобов'язання надати роз'яснення щодо порядку повторного пред'явлення виконавчого листа.

Позивач зазначає, що 05.12.2017року звернувся до Відповідача із заявою щодо вирішення питання про направлення виконавчого листа №777 від 15.06.2017року по справі №806/293/17 до відповідного органу державної виконавчої служби, витребування у боржника за вказаним виконавчим листом копій відповідних документів та сповістити про підсумки розгляду такої заяви та прийняте рішення. На думку Позивача, Відповідач всупереч вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень не направив виконавчий лист для виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, не роз'яснив порядок повторного пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 в задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач звернувся до суб'єкта владних повноважень та просив вирішити питання про направлення виконавчого документа до відповідного органу державної виконавчої служби. Рішення в порушення вимог Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, було повернуто у формі повідомлення. Окрім того, не було роз'яснено порядку повторного пред'явлення документа до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що при вирішені справи, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не є обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ст.308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 у справі №806/293/17 позов ОСОБА_2 задоволено, визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання позивачу відповіді на звернення від 23.12.2016 та зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати позивачу відповідь на звернення від 23.12.2016.

У відповідності до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України вищезгадана постанова суду набрала законної сили 16.05.2017.

15.06.2017 Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 777/17 по справі № 806/293/17.

Виконавчий лист №777/17 направлено для виконання до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За результатами розгляду виконавчого листа державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. прийняв рішення у вигляді повідомлення від 22.12.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Таке рішення державного виконавця Башілова В.О. вмотивоване тим, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (а.с.8). Тобто, виконавчий документ повернено стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та ненадання позивачу роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов вмисновку, що відповідач повертаючи стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання у формі повідомлення, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 3 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Приписами статті 25 Закону №1404-VIII визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що за загальним правилом, у разі відсутності умов, наведених у ст.25 Закону №1404-VIII, підвідомчість виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби визначається за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Підвідомчість цих органів державної виконавчої служби встановлена пунктом 4 розд. І вказаної Інструкції.

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (абз. 4-6 п. 4 розд. І Інструкції).

Судом встановлено, що боржником за виконавчим листом, виданим 15.06.2017 за судовим рішенням у справі №806/293/17 є Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

Відповідно до Положення про Головне управління Національної поліції в Житомирській області, затвердженого наказом Національної поліції 06.11.2015 №22, Головне управління Національної поліції в Житомирській області є територіальним органом Національної поліції та згідно із законодавством України реалізовує повноваження Національної поліції на території Житомирської області, яке знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Старий бульвар, 5/37.

Таким чином, виконавчий лист виданий Житомирським окружним адміністративним судом у справі №806/293/17 підвідомчий Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, функції якого щодо примусового виконання такого рішення поширюються на територію місцезнаходження боржника.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем виконавчий лист №777/17 виданий 15.06.2017 року Житомирським окружним адміністративним судом за постановою у справі №806/293/17 пред'явлено не за підвідомчістю та не за місцем виконання.

При цьому судом не встановлено можливості вчинення виконавчих дій щодо виконання вказаного рішення суду на території місцезнаходження боржника - ГУ НП у Житомирській області кількома органами державної виконавчої служби, в тому числі відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий документ, виданий судом на виконання постанови в справі № 806/293/17, може бути пред'явлений до виконання як за підвідомчістю так і за місцем виконання лише до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Тож суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості посилання позивача, як на підставу позову, на приписи ст.37 Закону №1404-VIII, оскільки змістом даної статті визначено вичерпний перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу після прийняття виконавчого документу до виконання.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа виконавчого листа №777/17 до виконання, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначає, що в порушення п.19 розділу ІІІ Інструкції, відповідач не роз'яснив порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вказує, що відповідно до ст.37 Закону, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Однак, суд наголошує, що п.19 розділу ІІІ Інструкції врегульовано питання повернення виконавчого документа стягувачу за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. Про повернення виконавчого документа стягувачу у порядку передбаченому ст.37 Закону органом державної виконавчої служби шляхом винесення постанови (п.4 розділу ІІІ Інструкції ).

Окрім того, як уже зазначалось, зміст ст.37 Закону визначає перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу вже після прийняття виконавчого документа стягувачу.

Зі змісту повідомлення від 22.12.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання судом встановлено, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілов В.О. роз'яснив стягувачу, що відповідно до положення про Головне управління Національної поліції в Житомирській області, затвердженого наказом Національної поліції 06.11.2015 №22, Головне управління Національної поліції в Житомирській області є територіальним органом Національної поліції та згідно із законодавством України реалізовує повноваження Національної поліції на території Житомирської області

Суд, зазначає, що п. 4 розділу ІІІ Інструкції не встановлює обов'язку органу ДВС роз'яснювати порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачу без прийняття до виконання.

Зважаючи на все викладене вище, судова колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання, шляхом прийняття відповідного повідомлення від 22.12.2017, діяв на підставі Закону та у межах своїх повноважень, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "06" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "16" травня 2018 р.