Справа № 199/518/18(2-а/199/43/18)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2018 року справа № 199/518/18
провадження №2а/199/43/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.,

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року (суддя Руденко В.В.) у справі №199/518/18 (провадження №2а/199/43/18) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Пономаренка Віктора Сергійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №267921 від 18 січня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 18.01.2018р. інспектором патрульної поліції складено оскаржувану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.8.7.3 «ґ» ПДР та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Позивач вказував на порушення поліцейським процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині не складання протоколу про адміністративне правопорушення, та винесення спірної постанови на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Крім цього, позивач зазначав про те, що відповідачем не прийнято до уваги його заперечення і пояснення відносно хибних висновків щодо скоєння правопорушення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції встановив, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став факт порушення вимог ПДР, в частині руху на заборонений сигнал світлофору. Встановивши такі обставини, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем надано докази, які свідчать про порушення позивачем вимог ПДР, при цьому, суд відхилив доводи позивача про порушення патрульним інспектором поліції процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення

про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо дотримання, у спірному випадку, процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності. З цього приводу заявник апеляційної скарги посилається на те, що інспектор патрульної поліції не мав повноважень розглядати справу та виносити постанову на місці вчинення правопорушення. Крім цього, позивач вказує на те, що патрульним інспектор не пред'являв йому відеозапис, на який посилався суд першої інстанції у своєму рішенні, у зв'язку з чим позивач не зміг довести суду свою позицію щодо відсутності підстав для висновку про те, що позивач порушив вимоги ПДР, в частині руху на заборонений сигнал світлофору.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 18 січня 2018 року інспектором 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Понамаренком Віктором Сергійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №267921, згідно з якою позивач 18.01.2018р., керуючи транспортним засобом марки BMW Х3, державний номер НОМЕР_1, в м.Дніпрі по шосе Запорізьке, поблизу будинку №6, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «ґ» ПДР.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається з заявленого позову, позивач, зокрема, посилався на порушення інспектором патрульної поліції процедури притягнення до адміністративної відповідальності, які, за його позицією, полягають у тому, що поліцейським не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а також справу розглянуто на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позов, обґрунтовано відхилив доводи позивача щодо необхідності у спірному випадку складання протоколу про адміністративне правопорушення та необхідності розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу.

Так, статтею 258 КУпАП визначено перелік правопорушень для фіксації яких не складається протокол, а справи, відносно вказаних правопорушень, розглядаються на місці вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу).

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектором патрульної поліції правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивача про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

В той же час, розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з наданих відповідачем доказів (запис відеореєстратора) можливо дійти висновку про порушення позивачем п.8.7.3 «ґ» ПДР.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, проїзд на заборонений сигнал світлофора створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, відеозапис, який був наданий відповідачем до суду першої інстанції, у розумінні ст..251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

В той же час, з дослідженого відеозапису, зробленого відеокамерою патрульного автомобіля, вбачається, що сигнал світлофору, в момент під'їзду до перехрестя автомобіля BMW Х3, державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача, був зеленого кольору, тобто дозволяв проїзд. В той час, як автомобіль, під керуванням позивача, фактично порівнявся із світлофором, значення світлофору змінилося із зеленого на жовтий.

Відповідно до п.8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно із п.8.11 ПДР водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

З дослідженого відеозапису вбачається, що хоча позивач фактично і проїхав перехрестя на жовте значення світлофору, але він не мав можливості здійснити зупинку автомобіля у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування та не створюючи перешкод для інших учасників руху, у зв'язку з чим його дії, враховуючи положення п.8.11 ПДР, не можливо розцінювати як порушення вимог п.8.7.3 «ґ» ПДР. При цьому, суд враховує, що позивач не створив своїми діями перешкод у русі іншим учасникам дорожнього руху, тобто можливо стверджувати про те, що з урахуванням дорожньої ситуації позивач забезпечив безпеку дорожнього руху, що є однією із умов продовження руху в разі ввімкнення жовтого сигналу, яка визначена п.8.11 ПДР.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки надані відповідачем докази не свідчать про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною нормою права.

Відповідно до ст..286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року у справі №199/518/18 (провадження №2а/199/43/18) - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №267921 від 18 січня 2018 року - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22.05.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк