Справа № 428/3452/18
Суддя: Кордюкова Ж. І.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/3452/18
Провадження №2-а/428/148/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Сєвєродонецьку Луганської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27.03.2018 року на власному автомобілі Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1, стояв на просп. Перемоги, 143, у м. Лисичанську. На думку інспектора він порушив п.8.4. Правил дорожнього руху України, а саме: здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 (зупинку заборонено). Відповідач на його заперечення не реагував, не надав відеозапис, на якому зафіксовано факт скоєння правопорушення. По його напрямку руху ніяких знаків не було. Він вважає, що не існує доказів, скоєння ним порушення Правил дорожнього руху України, оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями діючого законодавства. Просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №506177 від 27.03.2018 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов. Суду пояснив, що його автомобіль Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1 стояв на пр. Перемоги, 143, в м. Лисичанську. Він вийшов з ринку та побачив інспекторів, які повідомили, що він порушив вимогу знаку «Зупинку автомобіля заборонено». На його вимогу надати відеозапис поліцейські відмовили та почали виносити відносно нього постанову. Він не міг бачити знак, оскільки виїхав з боку ринку через ворота. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Під час перегляду відеозапису, наданого на вимогу суду, спочатку пояснив, що за кермом автомобіля Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1, перебував його родич, який пригнав автомобіль в м. Лисичанськ на просп. Перемоги, 143, а він після цього забрав у нього ключі від машини і мав намір їхати далі по справам. Згодом пояснив, що за кермом автомобіля Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1, був він, але виїхав з воріт ринку, а не їхав по вулиці. Згодом позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядовий поліції ОСОБА_2 27.03.2018 року ніс службу. Автомобіль Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1, стояв в зоні дії знаку 3.34 на пр. Перемоги, 143, в м. Лисичанську, чим порушив п.8.4 (в) ПДР України. Він встановив, що за кермом перебував ОСОБА_1, у нього перевірили водійське посвідчення, реєстраційний талон на транспортний засіб та почали розгляд справи. ОСОБА_1 почав вимагати перегляд відеозапису, проте оскільки поліцейські не мають доступу до відеозапису, йому запропонували проїхати в УПП в Луганській області, написати заяву та переглянути відео. ОСОБА_1 заперечував свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, пояснюючи це тим, що там, де він рухався жодних знаків не було. Він виніс постанову, копію якої вручив позивачу. Під час перегляду відеозапису, наданого на вимогу суду, пояснив, що ОСОБА_1 не міг виїхати з воріт, оскільки це ворота приватного будинку і саме на ці ворота вказував позивач в судовому засіданні 27.04.2018 року під час перегляду відеозапису. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Згодом відповідач поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядовий поліції ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

27.03.2018 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №506177 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, керуючи транспортним засобом Renault Тraffic, номерний знак НОМЕР_1, в м. Лисичанську Луганської області по просп. Перемоги, 110 (143), здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п.8.4.(в) Правил дорожнього руху України.

Справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (далі Інструкція).

Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, пята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і пята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та пята статті 133, частини третя, шоста, восьма, девята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з копією розстановки сил та засобів 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області з 9 год. 27.03.2018 року до 21 год. 27.03.2018 року поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядовий поліції ОСОБА_2 ніс службу в м. Лисичанську Луганської області.

Таким чином, відповідач поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції ОСОБА_2 під час винесення оскаржуваної постанови діяв у відповідності до вимог ст.ст.222, 258 КУпАП та Інструкції.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 3.34. (в) розділу 33 "Дорожні знаки" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, забороняється зупинка та стоянка транспортних засобів, крім таксі, яке здійснює посадку або висадку пасажира (вигрузку чи погрузну вантажу).

На підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог відповідач надав суду відеозапис, який був переглянутий судом.

Так, на наданому відеозаписі зафіксовано, що в м. Лисичанську Луганської області на просп. Перемоги, 143, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» стоїть транспортний засіб Renault Тraffic, номерний знак НОМЕР_1, за кермом якого знаходиться позивач ОСОБА_1

Аналізуючи дані відеозапису у сукупності з поясненнями учасників справи, які вони надали в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки дійсно здійснив зупинку автомобіля в зоні дії забороняючого знаку «Зупинку заборонено», чим порушив Правила дорожнього руху України.

Пояснення позивача, які він змінював під час розгляду справи, пояснюючи, що спочатку, що це не він зупинив автомобіль в місці, де зупинка заборонена, а його родич, потім пояснюючи, що все-таки це він був за кермом автомобіля, проте виїхав з іншого боку, де йому не було видно знак дорожнього руху, суд розцінює як намагання уникнути притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд приходить до висновку, що під час розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 відповідачем був встановлений факт вчинення адміністративного правопорушення, встановлено, що це правопорушення скоїв ОСОБА_1 і він підлягає адміністративній відповідальності, з урахуванням встановлених обставин справи винесено постанову, якою накладено штраф в розмірі 255 грн. у відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що відповідач виконав свій процесуальний обовязок, передбачений ч. 2 ст.77 КАС України, та надав суду докази того, що позивач ОСОБА_1 дійсно скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП України, та докази правомірності прийнятого ним рішення.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і відмовляє в їх задоволенні через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 139 КАС України з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 9-11, 14, 72-77, 139, 229, 241- 247, 250, 255, 286, 293, 295, 297, Перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 1 ст. 122 КУпАП, Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 зі змінами та доповненнями, суд,

ВИРІШИВ:

Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 109, кв. 53, серія і номер паспорта ЕМ 394092) до поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції ОСОБА_2 (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в Донецькому апеляційному адміністративному суді через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги на судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. І. Кордюкова