Справа № 800/606/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 800/606/16

адміністративне провадження № П/9901/247/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Стародуба О.П.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М., Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

секретар судового засідання - Іванова Н.П.,

за участі позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Капєльникова В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Верховної Ради України, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову від 29 вересня 2016 року №1618-VIII «Про звільнення судді», якою її звільнено з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв'язку з порушенням присяги.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята Верховною Радою України з порушенням процедури звільнення з посад суддів, передбаченої частиною п'ятою статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 № 1861-VI (із змінами і доповненнями), оскільки звільнення її з посади судді відбулось за її відсутності без належного повідомлення про розгляд питання про її звільнення, призначивши вирішення такого питання лише один раз.

При цьому позивач зазначає, що про розгляд її питання на позачерговій сесії 29.09.2016р. вона була повідомлена о 10-00 год. 28.09.2016р., водночас таке повідомлення мала отримати не пізніше як за три дні до її проведення. Крім того, 28.09.2016р. вона перебувала на лікарняному, про що негайно, після отримання повідомлення, повідомила телефоном Голову Верховної Ради України Парубія А.В. з проханням не виносити на голосування її питання, у зв'язку з тим, що бажає взяти участь при його розгляді та надати пояснення з приводу подання Вищої ради юстиції, проте у зв'язку з перебуванням на лікарняному фізично не зможе бути присутня на засіданні Верховної Ради України 29.09.2016р.

Крім того зазначала, що відповідачем проігноровано вимоги закону про те, що питання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради починається з оголошення головуючим на пленарному засіданні подання Вищої ради юстиції. Водночас Головою Верховної Ради зазначеного порядку дотримано не було.

Крім того вказувала, що Верховна Рада України порушила положення статті 84 Конституції України, статті 24 Закону України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 № 2790-XII (зі змінами та доповненнями), положення частини третьої статті 47 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 № 1861-VI (із змінами і доповненнями), оскільки рішення про її звільнення було прийнято за відсутності більшості народних депутатів, а присутні на пленарному засіданні народні депутати свідомо та незаконно голосували за відсутніх колег. З огляду на зазначене, процедура розгляду парламентом питання про звільнення її, як і інших суддів, не забезпечувала відповідних умов для належної оцінки доказів та юридичної кваліфікації зазначених нею фактів, а оскаржувана постанова відносно неї прийнята з порушенням положень Конституції України, Закону України «Про статус народного депутата України» та Регламенту Верховної Ради України.

Також наголошувала, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Олександр Волков проти України" констатував, що таке прийняття рішення порушило принцип юридичної визначеності й, відповідно, не узгоджується з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову просить відмовити в задоволенні позову повністю. Вважає, що приймаючи спірну постанову, Верховна Рада України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Свою позицію відповідач обґрунтовує положеннями частини другої статті 19, статті 75, статті 83, пункту 2 частини другої статті 88 Конституції України, пунктами 4, 5, 6 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України, статті 111, частин першої-третьої, п'ятої статті 116, статті 122 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (зі змінами та доповненнями), статей 1, 3, частини першої статті 32 Закону України "Про Вищу раду юстиції" від 15.01.1998 № 22/98-ВР (зі змінами та доповненнями), частини восьмої статті 19, статей 216, 216-1 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 № 1861-VI (із змінами і доповненнями).

Посилається на те, що звільнення судді з посади на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 126 Конституції України за порушення суддею присяги здійснює Верховна Рада України за поданням Вищої ради юстиції. Повноваження встановлювати факти, що свідчать про таке порушення, має Вища рада юстиції. Верховна Рада України, розглядаючи подання Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді, не є органом державної влади, що здійснює правосуддя, не збирає доказів, не встановлює фактів, не допитує свідків, не проводить експертиз, а на підставі конституційних повноважень виконує адміністративну процедуру звільнення судді з посади.

Крім того, зазначив, що позивач була належним чином повідомлена про розгляд питання про її звільнення; розпорядження Голови Верховної Ради України від 27.09.2016 № 352 про скликання позачергового пленарного засідання Верховної Ради України 29.09.2016 на вимогу Президента України опубліковане на офіційному веб-сайті Верховної Ради України; на виконання цього розпорядження у той же день позивачу надіслана урядова телеграма про розгляд на позачерговому засіданні Верховної Ради України подання про звільнення її з посади судді у зв'язку з порушенням присяги. Рішення про звільнення позивача з посади судді було прийнято відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України та оформлено відповідною постановою від 29 вересня 2016 року №1618-VIII.

14.02.2018р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_2, в якому додатково зазначено, що позачергове засідання Верховної Ради України скликається винятково коли наявною є дійсно важлива суспільна потреба, яка в даному випадку була пов?язана з невідкладним розглядом питання щодо звільнення суддів у зв'язку з набранням чинності 30.09.2016р. Законів України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та «Про судоустрій і статус суддів».

У відповіді на відзив відповідача, позивач посилається на те, що у відзиві відповідачем не спростовано твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, а також не наведено законних та обґрунтованих мотивів не визнання допущених на позачерговому пленарному засіданні порушень вимог Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», Конституції України та інших положень чинних законів.

Також посилалась на те, що твердження відповідача з приводу того, що рішення про її звільнення було прийнято поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради, не відповідають дійсності, оскільки щодо неї поіменного голосування не відбулося. Вказувала, що її прізвище взагалі не оголошувалось головуючим та було відсутнє в списку суддів, які оголошувались на пленарному засіданні, як ті, що підлягали звільненню.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до Указу Президента України №482/96 від 27.06.1996р. «Про призначення суддів» позивача призначено на посаду судді Жовтневого районного суду м. Харкова.

В червні 1996 року ОСОБА_2 склала присягу судді.

Постановою Верховної Ради України від 07.06.2001р. №2521-ІІІ позивач обрана на посаду судді Жовтневого районного суду м. Харкова безстроково.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 07.02.2002р. №3060-ІІІ позивач обрана суддею апеляційного суду Харківської області безстроково.

02.03.2016р. Вищою радою юстиції розглянуто рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 24.03.2015р. № 375/дп-15, висновок секції Вищої ради юстиції з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад від 15.02.2015р., матеріали перевірки і прийнято рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Харківської області.

26.04.2016р. Вища рада юстиції внесла до Верховної Ради України подання від 25.04.2016р. №39/0/12-16 про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв'язку з порушенням присяги судді, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції апарату Верховної Ради України на такому поданні, копія якого наявна в матеріалах справи.

Підставою для рішення про внесення такого подання стали висновки Вищої ради юстиції про обгрунтованість рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 24.03.2015р. №375/дп-15 про направлення рекомендації для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення суддів Київського районного суду міста Харкова Шмадченко С.І. і апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2 відповідно до якого, при розгляді адміністративної справи №640/17598/13-п про порушення митних правил стосовно ОСОБА_7 за частиною першою статті 483 Митного кодексу України зазначені судді допустили несумлінне ставлення до своїх службових обов'язків, продемонстрували поведінку, яка викликає сумнів у їх неупередженості і об'єктивності, що свідчить про порушення ними присяги судді.

Подання Вищої ради юстиції позивачем оскаржено до суду, разом з тим постановою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016р. у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з листком непрацездатності, копія якого міститься в матеріалах справи, позивач з 28.09.2016р. по 07.10.2016р. включно перебувала на лікарняному.

19.05.2016р. Сектором реєстрації законопроектів зареєстровано проект постанови Верховної Ради України «Про звільнення судді», внесений Головою Верховної Ради України Парубієм А.В.

Розпорядженням Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 27.09.2016р. №352, на вимогу Президента України про скликання позачергового пленарного засідання Верховної Ради України восьмого скликання та відповідно до частини восьмої статті 19 Регламенту Верховної Ради України, прийнято рішення про скликання позачергового пленарного засідання восьмого скликання на 10 годину 29.09.2016р., на якому буде розглянуто питання про звільнення суддів.

Відповідно до вказаного розпорядження Прес-служба Апарату Верховної Ради України 27.09.2016р. о 19.15 розмістила на офіційному-веб сайті Верховної Ради інформацію із запрошенням для участі суддів у розгляді на пленарному засіданні питання про звільнення суддів, у тому числі ОСОБА_2

Про розгляд питання про звільнення з посади судді на позачерговому засіданні Верховної Ради України 29.09.2016р. позивача повідомлено урядовою телеграмою на адресу її місця праці - до апеляційного суду Харківської області.

Згідно з відтиском штампа вхідної кореспонденції на урядовій телеграмі, копія якої міститься в матеріалах справи, урядова телеграма надійшла до апеляційного суду Харківської області 28.09.2016р. о 18 год. 46 хв. та вручена секретарю суду Колесник О.

Відповідно до матеріалів справи та наданих позивачем пояснень, 28.09.2016р. вона перебувала на лікарняному, про що негайно, після отримання повідомлення, повідомила телефоном Голову Верховної Ради України з проханням не виносити на голосування її питання, у зв'язку з тим, що вона бажає взяти участь при його розгляді та надати пояснення з приводу подання Вищої ради юстиції, проте у зв'язку з перебуванням на лікарняному фізично не зможе бути присутня на засіданні Верховної Ради України 29.09.2016р.

29.09.2016р. Верховною Радою України прийнято постанову №1618-VIII про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Харківської області відповідно до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України у зв'язку з порушенням присяги судді.

Згідно зі стенограмою позачергового засідання Верховної Ради України від 29.09.2016р. головуючий повідомив про надходження подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів за порушення присяги, надав слово голові Комітету з питань правової політики та правосуддя Князевичу Р.П. та Голові Вищої ради юстиції Бенедисюку І.М.

Голова Комітету з питань правової політики та правосуддя Князевич Р.П., серед іншого, звернув увагу на те, що згідно з Регламентом присутність судді на засіданні парламенту є обов'язковою. Якщо суддя повторно не з'являється на засідання, тоді можна розглядати подання щодо його звільнення без нього. Ті, які зараз присутні на засіданні, мають право оскаржувати рішення, але й ті, які не з?явилися, також будуть оскаржувати ці рішення.

За результатами голосування за рішення про звільнення позивача з посади судді проголосувало 228 народних депутатів, в зв?язку з чим таке вважається прийнятим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок призначення та звільнення суддів визначається Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI, Законом України «Про Вищу раду юстиції» від 15.01.1998р. №22/98-ВР, Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08.04.2014р. № 1188-VII та Регламентом Верховної Ради України, затв. Законом України від 10.02.2010р. № 1861-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 126 Конституції України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) однією з підстав для звільнення судді з посади є порушення присяги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції. Звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції». На підставі подання Вищої ради юстиції Верховна Рада України приймає постанову про звільнення судді з посади.

Відповідно до частини першої і другої статті 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається цим Законом та Регламентом Верховної Ради України.

Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Частиною першою статті 216 Регламенту Верховної Ради України передбачено, що Верховна Рада звільняє з посад суддів Конституційного Суду України, призначених Верховною Радою, та суддів, обраних безстроково, відповідно до частин п'ятої, шостої статті 126 Конституції України, статті 23 Закону України «Про Конституційний Суд України» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом пункту 2 частини першої статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України відповідно до статті 126 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховна Рада звільняє суддів, обраних Верховною Радою безстроково.

Відповідно до частини третьої статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України подання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, вноситься до Верховної Ради Вищою радою юстиції. До подання додаються документи, що підтверджують підстави звільнення, передбачені частиною п'ятою статті 126 Конституції України.

За частиною другою статті 83 Конституції України позачергові сесії Верховної Ради України, із зазначенням порядку денного, скликаються Головою Верховної Ради України на вимогу Президента України або на вимогу не менш як третини народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України.

Відповідно до частини першої стаття 11 Регламенту Верховної Ради України позачергові сесії Верховної Ради, із зазначенням порядку денного, скликаються Головою Верховної Ради України відповідно до частини другої статті 83 Конституції України.

Згідно з частиною восьмою статті 19 Регламенту Верховної Ради України у невідкладних випадках у період між пленарними засіданнями під час сесії Верховної Ради на вмотивовану вимогу осіб, які згідно з Конституцією України мають право вимагати скликання позачергової сесії Верховної Ради, а також за пропозицією Погоджувальної ради (пункт 4 частини чотирнадцятої статті 73 цього Регламенту) Голова Верховної Ради України не пізніш як у триденний строк скликає позачергове пленарне засідання Верховної Ради. До порядку денного такого засідання включаються лише питання, розгляд яких визначено у пропозиціях про скликання такого засідання.

За змістом пункту 4 частини першої статті 20 Регламенту Верховної Ради України до порядку денного сесії Верховної Ради включаються позачергово без голосування питання, розгляд яких є виключним правом Верховної Ради у випадках, передбачених Конституцією України та законами України, зокрема, про звільнення з посад.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 216-1 Регламенту обговорення питання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради починається з оголошення головуючим на пленарному засіданні Верховної Ради подання Вищої ради юстиції.

Відповідно до частини п'ятої статті 216-1 Регламенту після доповіді суддя, питання стосовно якого розглядається, має право на виступ. При звільненні судді на підставі пунктів 4, 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України присутність судді є обов'язковою. Такому судді має бути повідомлено про розгляд питання про його звільнення не пізніше ніж за три дні до дня проведення засідання Верховної Ради, на якому розглядатиметься це питання. Такий суддя має право на представника. У разі повторного неприбуття судді, щодо якого розглядається питання про звільнення, на засідання Верховної Ради, за умови повідомлення йому про розгляд питання про його звільнення у строк, передбачений цією частиною, таке питання може бути розглянуто за його відсутності.

За частиною шостою статті 216-1 Регламенту кожний народний депутат має право ставити запитання доповідачу та безпосередньо судді чи його представнику, висловлювати свою думку, надавати письмові матеріали.

Згідно з частиною сьомою статті 216-1 Регламенту за наявності зауважень до подання про звільнення судді, що потребують додаткової перевірки органом, що вніс таке подання, голосування щодо звільнення судді не проводиться. Повторний розгляд такого подання здійснюється за умов перевірки органом, що вніс подання, обставин, щодо яких висловлено зауваження, і повідомлення цим органом про результати такої перевірки та не відкликання внесеного подання.

Відповідно до частини восьмої статті 216-1 Регламенту рішення про звільнення судді приймається відкритим поіменним голосуванням і оформлюється постановою Верховної Ради. Голосування про звільнення суддів може проводитися списком, а з підстав, передбачених пунктами 4, 5, 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, - щодо кожного судді окремо.

За частиною дев'ятою статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України у разі неодержання необхідної для прийняття рішення кількості голосів народних депутатів за звільнення з посади судді, обраного безстроково, з підстав, передбачених пунктами 4, 5, 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, проводиться повторне голосування.

Відповідно до частини першої статті 56 Регламенту Верховної Ради України протокол, стенограма, стенографічний бюлетень пленарного засідання Верховної Ради є офіційними документами, що підтверджують процес обговорення і прийняття рішень Верховною Радою. Вони надаються народним депутатам для ознайомлення за їх письмовими зверненнями до керівника Апарату Верховної Ради.

Згідно з частиною другою статті 105 Регламенту Верховної Ради законопроект вважається відкликаним, якщо до його прийняття в першому читанні повноваження народного депутата - ініціатора його внесення достроково припинено.

Відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 89 Регламенту Верховної Ради право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради: проектів законів, постанов.

Згідно з пунктами 1 і 2 частини шостої статті 89 Регламенту Верховної Ради: законопроект - проекти законів, постанов Верховної Ради, які містять положення нормативного характеру; проект іншого акта - проекти постанов, резолюцій, декларацій, звернень, заяв, що випливають з установчих, організаційних, контрольних та інших функцій Верховної Ради.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини за заявою колишнього (на той час) судді Верховного Суду України Олександра Федоровича Волкова проти Уряду України розглядалася справа «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11). У справі прийнято рішення 09.01.2013, яке 27.05.2013 набуло статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної 04.11.1950 та ратифікованої Україною 17.07.1997.

Європейський суд з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» №21722/11 від 09.01.2013р., рішення якого в силу частини другої статті 8 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню під час розгляду справ, прийшов до висновку, що «…трудові спори між державними службовцями та державою можуть бути поза межами цивільного аспекту статті 6 Конвенції за умови виконання двох сукупних умов. По-перше, держава у своєму законодавстві повинна чітко виключити можливість доступу до суду для відповідних посад або категорій працівників, про яких йдеться. По-друге, таке виключення повинно бути виправдане об'єктивними підставами в інтересах держави (див. рішення у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії» (Vilho Eskelinen and Others v. Finland) [ВП], заява № 63235/00, п. 62, ECHR 2007-IV)» (пункт 87 рішення).

«У контексті першої умови Судові ніщо не заважає назвати «судом» конкретний національний орган, який не входить до судової системи, для цілей встановлення його відповідності критеріям, викладеним у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії». Адміністративний або парламентський орган може вважатися «судом» у матеріально-правовому значені цього терміну, що призведе до можливості застосування статті 6 Конвенції до спорів державних службовців (див. рішення у справах «Аргіру ті інші проти Греції» (Argyrou and Others v. Greece), заява № 10468/04, п. 24, від 15 січня 2009 року, та «Савіно та інші проти Італії» (Savino and Others v. Italy), заяви №№ 17214/05,20329/05 та 42113/04, пп. 72-75, від 28 квітня 2009 року). Проте висновок щодо застосовності статті 6 Конвенції не перешкоджає розгляду питання дотримання процесуальних гарантій у такому провадженні (див. вищезазначене рішення у справі «Савіно та інші проти Італії» (Savino and Others v. Italy), п. 72)» (пункт 88 рішення).

«Отже, видається, що, вирішуючи справу заявника та виносячи обов'язкове для виконання рішення, ВРЮ, парламентський комітет та пленарне засідання парламенту разом виконували функцію суду (див. рішення у справі «Савіно та інші проти Італії» (Savino and Others v. Italy), п. 74.)» (пункт 90 рішення).

«Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97» проти України» (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями). Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для звільнення заявника з посади, включаючи процес ухвалення рішення на пленарному засіданні парламенту.» (пункт 143 рішення).

Застосовані судом норми права, чинні на час виникнення спірних правовідносин, передбачають, що факти, що свідчать про порушення присяги суддею, обраного безстроково, встановлюються Вищою радою юстиції за результатами розгляду питання про звільнення судді, зокрема, з підстави, передбаченої пунктом 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею присяги).

Щодо внесення Вищою радою юстиції подання про звільнення судді відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України приймається рішення.

Суддя має право на оскарження рішення Вищої ради юстиції в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Про звільнення судді, обраного безстроково, з посади Вища рада юстиції вносить до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади.

Порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

Верховна Рада України є органом, наділеним правом (повноваженнями) на звільнення з посади судді, обраного безстроково, відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України, у разі порушення суддею присяги.

Оцінюючи аргументи сторін щодо порушення/дотримання Верховною Радою України процедури звільнення з посади судді, зокрема щодо повідомлення/неповідомлення позивача про проведення засідання та розгляду питання про звільнення з посади судді за його відсутності, суд виходить з наступних мотивів.

У справі щодо оскарження рішень Верховної Ради України суд перевіряє їх на відповідність критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, одними з яких є прийняття їх на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії/прийняття рішення (пункт 3); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення (пункт 9).

Таким чином, встановлення невідповідності діяльності органу державної влади хоча б одному із визначених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критерію може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій/рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Критерій щодо прийняття рішення з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення випливає з принципу гласності прийняття рішень. Верховна Рада України як орган державної влади зобов'язана застосовувати цей критерій у процесі прийняття рішення, особливо, якщо це рішення матиме несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на їх підтвердження.

Аналіз положень статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України свідчить про те, що присутність судді при розгляді питання про його звільнення є обов'язковою. Такому судді має бути повідомлено про розгляд питання про його звільнення не пізніше ніж за три дні до дня проведення засідання. Лише повторне неприбуття належно повідомленого судді дозволяє Верховній Раді України розглянути питання про його звільнення за його відсутності.

Судом встановлено, що позивач на момент прийняття спірної постанови перебувала на лікарняному, про що повідомила відповідача з проханням не виносити на голосування її питання, у зв'язку з тим, що бажає взяти участь в його розгляді та надати пояснення з приводу подання Вищої ради юстиції, проте у зв'язку з перебуванням на лікарняному фізично не зможе бути присутня на засіданні Верховної Ради України 29.09.2016р.

Доводи відповідача про належне повідомлення позивача про розгляд питання про її звільнення, враховуючи що 27.09.2016р. на офіційному веб-сайті Верховної Ради України опубліковано розпорядження Голови Верховної Ради України від 27.09.2016р. №352 про скликання позачергового пленарного засідання Верховної Ради України 29.09.2016р., на якому розглядатимуться питання про звільнення суддів, у тому числі позивача, є необґрунтованими, оскільки Закон зобов'язує відповідача повідомити суддю про розгляд питання про його звільнення не пізніше ніж за три дні до дня засідання.

Крім того, оприлюднення такого розпорядження на офіційному веб-сайті свідчить про дотримання відповідачем вимог щодо оприлюднення певної інформації та висвітлення своєї діяльності, однак не може бути доказом того, що позивачу було повідомлено про дату та час розгляду питання про його звільнення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що урядова телеграма про розгляд питання про звільнення надіслана позивачу на адресу її місця праці та вручена секретарю суду Колесник О. 28.09.2018р. о 18 год. 46 хв.

Позивачем не заперечувалось, що про розгляд її питання на позачерговому засіданні 29.09.2016р. вона дізналась 28.09.2016р., водночас таке повідомлення позивач мала отримати не пізніше як за три дні до його проведення. До того ж, як встановлено в ході розгляду справи в цей день позивачу було відкрито листок тимчасової непрацездатності.

Таким чином, невиконання відповідачем вимог частини п'ятої статті 216-1 Регламенту Верховної Ради про обов'язкове повідомлення судді про проведення засідання, на якому розглядатиметься питання про звільнення цього судді, не пізніше ніж за три дні до дня засідання, призвело до порушення гарантованого права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Оцінюючи аргументи сторін щодо наявності у Верховної Ради України обов'язку перевіряти законність рішення Вищої ради юстиції та щодо наявності у Верховної Ради України виключно формальних функцій в питанні звільнення судді, суд виходить з наступного.

Так, згідно статті 216-1 Регламенту вирішення Верховною Радою України питання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради здійснюється за обов'язковою участю судді, питання щодо якого розглядається.

Вирішення цього питання передбачає процедуру обов'язкового обговорення. Головуючий оголошує подання Вищої ради юстиції про звільнення судді, заслуховується доповідь, після якої суддя, його представник має право на виступ. Кожний народний депутат має право ставити запитання доповідачу та безпосередньо судді чи його представнику, висловлювати свою думку, надавати письмові матеріали.

При звільненні судді на підставі пунктів 4, 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України присутність судді є обов'язковою. Такий суддя має право на представника. У разі повторного неприбуття судді, щодо якого розглядається питання про звільнення, на засідання Верховної Ради, за умови повідомлення йому про розгляд питання про його звільнення у строк, передбачений цією частиною, таке питання може бути розглянуто за його відсутності. У разі наявності зауважень до подання про звільнення судді, що потребують додаткової перевірки органом, що вніс таке подання, голосування щодо звільнення судді не проводиться. Повторний розгляд такого подання здійснюється лише за умови перевірки органом, що вніс подання, обставин, щодо яких висловлено зауваження, і повідомлення цим органом про результати такої перевірки та не відкликання внесеного подання.

Зміст наведених положень законів свідчить, що функції парламенту при вирішенні питання про звільнення судді з посади не є суто формальними.

При цьому рішення парламенту за результатами розгляду такого питання має бути обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що забезпечується виконанням передбаченої у законі процедури вирішення такого питання: оголошення подання про звільнення судді, доповідь, обговорення, виступ судді або його представника, запитання до них народних депутатів, не голосування у разі наявності зауважень до подання. Задля забезпечення критерію обґрунтованості рішення відповідач має ретельно досліджувати наявні матеріали, може збирати додаткові документи, пояснення осіб тощо.

Доводи позивача про недотримання відповідачем вимог частини четвертої статті 216-1 Регламенту, якими передбачено, що обговорення питання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради починається з оголошення головуючим на пленарному засіданні Верховної Ради подання Вищої ради юстиції, підтверджуються витягом зі стенограми позачергового засідання від 29.09.2016р.

Згідно з цим витягом головуючий на позачерговому пленарному засіданні 29.09.2016р. повідомив про надходження до Верховної Ради України подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів за порушення присяги та надав слово голові Комітету з питань правової політики та правосуддя та Голові Вищої ради юстиції. При цьому стенограма не містить інформації про початок обговорення питання про звільнення позивача та оголошення головуючим на пленарному засіданні Верховної Ради подання Вищої ради юстиції про її звільнення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач допустив порушення принципів та порядку адміністративної процедури, визначених Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про Вищу раду юстиції» та Регламентом Верховної Ради України, що полягали у вчиненні дій з розгляду питання про звільнення позивача з посади судді та прийнятті постанови про її звільнення не в межах закону, необґрунтовано та без забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішень. Порушення відповідачем цих принципів виключає висновок про правомірність вирішення ним питання про звільнення позивача з посади судді та законність прийнятої постанови про її звільнення.

Водночас, доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури голосування народними депутатами суд вважає необгрунтованими з огляду на відсутність достатніх доказів, які у своїй сукупності дали б змогу суду дійти беззаперечного висновку про такі порушення.

Крім того, судом встановлено, що позивач в межах передбаченого статтею 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) строку 19.10.2016р. звернулась з аналогічними вимогами до Вищого адміністративного суду України в рамках раніше поданого позову до ВРЮ. Ухвалою цього суду від 01.11.2016р. позовну заяву повернуто заявнику і 14.11.2016р. позовну заяву було знову подано до цього суду як самостійний позов, що вказує на те, що позивач вживала заходів спрямованих на судовий захист і свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, в зв?язку з чим строк звернення до суду підлягає поновленню. Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись статтями 241 - 246, 257, 262, 263, 266 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України,

в и р і ш и в :

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1618-VIII про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв'язку з порушенням присяги судді.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Великої палати Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук