Справа № 817/752/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2018 року м. Рівне №817/752/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський"
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський». В позові просила визнати протиправним та скасувати рішення про визнання переказу коштів (трансакції), здійсненого ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19.05.2016 в сумі 51069,66 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-053-000223812 від 19.04.2016» на її рахунок №6501, нікчемним, та зобов'язати Уповноважену особу внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей про її рахунок №6501, у розмірі 51069,66 грн.

Ухвалою суду від 14.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено проівести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримавши свої позовні вимоги. В свою чергу, позовні вимоги ґрунтуються на таких обставинах. 22.10. 2015 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір № 980-053-000000913 банківського рахунку "Поточний рахунок «Ощадний», відповідно до якого було відкрито поточний рахунок № 6501 на ім'я позивача. 19.04.2016 вона уклала договір № 980-053-000223812 з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», тип договору «Суперкапітал». На виконання цих угод, вона внесла на поточний рахунок «Ощадний» № 6501 в ПАТ «Банк Михайлівський» кошти в загальній сумі 50000,00 гривень, які і були перераховані ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». 19.05.2016 ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» здійснило дострокове повернення коштів на вищеназваний рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський», включаючи відсотки за користування коштами. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» листом повідомила, що перекази коштів (транзакції) здійснені ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19.05.2016 на її рахунок №6501 є нікчемними правочинами на підставі статей 215, 216 ЦК України та статті 37 пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі такого рішення, позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно, вважаючи таке рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» протиправним, позивач і звернулася з адміністративним позовом до суду.

Відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в судове засідання не прибув. Від відповідача 10.04.2018 р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що викладені в адміністративному позові ОСОБА_1 вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.9 ст.205 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду заяви про визнання виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню у письмовому провадженні.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідженням письмових доказів по справі суд встановив таке.

22.10.2015 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладений договір №980-053-000000913 банківського рахунку "Поточний рахунок «Ощадний». Згідно з пунктом 1 договору банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім'я поточний рахунок №6501 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку (а.с.11).

Позивач внесла готівкові кошти в сумі 50000,00 грн. на свій рахунок № 6501.

Також, 19.04.2016 позивач уклала договір №980-053-000223812 з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», тип договору «Суперкапітал» (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно). Згідно з пунктом 1.1. договору позивач передає Товариству у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк передбачені цим договором, а ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» зобов'язується повернути йому кошти та виплатити проценти в порядку та на умовах встановлених цим договором (а.с.12).

Відповідно до цього, кошти в сумі 50000,00 грн. з рахунку позивача №6501 були перераховані ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» (а.с. 13).

19.05.2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» перерахувало на рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» №6501 кошти в сумі 50000,00 грн., з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-053-000223812 від 19.04.2016» та в сумі 1069,66 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-053-000223812 від 19.04.2016» (а.с. 16 на звороті).

Листом №ЗГ1(К)/986 23.02.2018 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» повідомив позивача про те, що перекази коштів (транзакції), здійснені ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на її рахунок №6501 19.05.2016 в загальній сумі 51069,66 грн. є нікчемними на підставі статей 215, 216 Цивільного кодексу України та пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 21).

Наведене підтверджено і довідкою про стан рахунку №6501, в якій зазначено, що кошти в сумі 51069,66 грн. були безпідставно зараховані на вказаний рахунок позивача, вони належать ПАТ «Банк Михайлівський» і підлягають поверненню банку (а.с.14-17).

У той же час, постановою Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» №917/БТ від 22.12.2015 установлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності та достроково припинено Угоду №121 від 26.11.2015 року, укладену між Національним банком України та ПАТ «Банк Михайлівський». Цією постановою зазначений банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів та до кінця цього строку йому встановлено ряд обмежень.

Приймаючи до уваги проведення ПАТ «Банк Михайлівський» операцій, що призвели до збільшення зобовязань ПАТ «Банк Михайлівський» перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобовязань перед юридичною особою, постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» №14/БТ від 23.05.2016, ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України №14/БТ від 23.05.2016 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» №812 від 23.05.2016 та рішення «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» №991 від 13.06.2016. Згідно з вказаними актами розпочата процедура виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23.05.2016 до 22.07.2016 включно. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено ОСОБА_2

12.07.2016 Правлінням Національного банку України прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський» №124-рш.

Відповідно до цього, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» №1213 від 12.07.2016, згідно з яким з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно розпочато процедуру ліквідації, а також призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1702 від 01.09.2016 призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 05.09.2016 ОСОБА_3

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №265 від 24.01.2017 відкликано з 25.01.2017 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані ОСОБА_3; делеговано ОСОБА_3 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених пунктами 4 ,5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону з 25.01.2017; призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_4 з 25.01.2017; делеговано ОСОБА_4 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені пунктами 4 ,5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону з 25.01.2017.

В той же час, наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 №27/1 від 24.05.2016 було створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними (а.с.108). Наказом №2 від 13.07.2016 строк проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними продовжено протягом процедури ліквідації на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури ПАТ «Банк Михайлівський».

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 №42/2 від 01.06.2016 затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені в Акті №2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб в сумі ,74 грн, у відповідності до положень пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім цього, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017 у справі №826/15961/16 встановлено наступні обставини, які в силу вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнені від доказування: «За даними звіту про вклади фізичних осіб в учасниках Фонду гарантування вкладів фізичних осіб форма звітності №1Ф станом на 20.05.2016, який отримано Національним банком України від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб листом від 23.05.2016 №21-24551/16, встановлено збільшення суми можливого відшкодування порівняно з станом на 23.12.2015 на 1325 млн.грн. з 1223 млн.грн. до 2548 млн.грн. або на 108,3%, у тому числі збільшення на 1111 млн.грн. відбулось 19.05.2016; станом на 20.05.2016 збільшилась кількість вкладників фізичних осіб, вклади яких підлягають відшкодуванню Фондом, порівняно з станом на 23.12.2015 на 16433 осіб (у тому числі на 5535 вкладників 19.05.2016) з 49315 осіб до 65748 осіб. Згідно звіту куратора ПАТ «Банк Михайлівський» від 23.05.2016 та згідно виписки по особовому рахунку №5802 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», відкритого в ПАТ «Банк Михайлівський», за період з 04.05.2016 по 20.05.2016, зазначене збільшення вкладів фізичних осіб відбулось внаслідок повернення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» залучених коштів та виплати доходу фізичним особам за договорами, укладеними з фізичними особами, що передбачають отримання/залучення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошових коштів у позику від фізичних осіб. Згідно договору доручення №1 від 11.11.2014 ПАТ «Банк Михайлівський» виступає повіреним від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», на підставі якого ПАТ «Банк Михайлівський» здійснював залучення грошових коштів у позику для ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» від фізичних осіб шляхом укладення договорів з фізичними особами. Відповідно до додатку 2 до договору про внесення змін №19 від 05.01.2016 до договору доручення №1 від 11.11.2016, підпунктами 6, 7 пункту 1.2 додатку №3 від 05.01.2016 до вищенаведеного договору передбачено, що ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» здійснює сплату процентів за такими позиками та повернення грошових коштів в безготівковій формі на рахунок фізичної особи, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно договору доручення №2 від 01.04.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» виступає повіреним від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у звязку з необхідністю обслуговування фізичних осіб, які уклали з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за посередництва ПАТ «Банк Михайлівський» договори, що передбачають отримання /залучення грошових коштів у позику від фізичних осіб, внаслідок чого одночасно з укладенням ПАТ «Банк Михайлівський» договорів про залучення коштів від фізичних осіб банк укладав з такими фізичними особами договори про відкриття в банку банківського (поточного) рахунку. Внаслідок відображення операцій, відповідно до виписки по особовому рахунку №5802 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», відкритого в ПАТ «Банк Михайлівський», за період з 04.05.2016 по 20.05.2016, фізичним особам було перераховано 1507,3 млн.грн. За 19.05.2016 залишок за рахунком №5802 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зменшився з 37,8 млн.грн. до 2,6 млн.грн., списання з рахунку в сумі 1544,8 млн.грн. При цьому, списання з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та зарахування на рахунки фізичних осіб грошових коштів відбулось внаслідок наступних операцій: за договором відступлення права вимоги №2 від 19.05.2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» відступило ПАТ «Банк Михайлівський» право вимоги за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ1-БО39/13 від 17.05.2016 року, що укладений з ТОВ «Старкепітал». Банком відображено розрахунки внутрішніми проводками в балансі шляхом збільшення на 181,1 млн.грн. залишку за рахунком ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», що відкритий в банку. Банком відображено розрахунки внутрішніми проводками в балансі шляхом збільшення залишку за рахунком ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», відкритим в банку, на: 870 млн.грн. за договорами відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016, за якими ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відступило ПАТ «Банк Михайлівський» право вимоги боргу за кредитними договорами з фізичними особами (106197 кредитних договорів) на загальну суму 1061 млн.грн. (з дисконтом в 191,5 млн.грн.); 562 млн.грн. за договором відступлення права вимоги №1 від 19.05.2016, за якими ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відступило ПАТ «Банк Михайлівський» право вимоги коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів, що укладені з юридичними особами. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» надало фінансову допомогу ТОВ «ФК «Фінансовий центр» та ТОВ «Дортмунд Інвест» на загальну суму 30,2 млн.грн. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», ТОВ «ФК «Фінансовий центр» та ТОВ «Дортмунд Інвест» за рахунок коштів, відображених на їх рахунках внаслідок проведення вищезазначених операцій, та коштів, що обліковувались на їх поточних рахунках (28,5 млн.грн.), перерахували на поточні рахунку 14673 фізичних осіб, відкриті в банку, кошти на загальну суму 1642 млн.грн. з призначенням платежу: «Повернення коштів згідно з договором», «оплата процентів по договору», у тому числі достроково. Внаслідок зазначених операцій виникли зобовязання ПАТ «Банк Михайлівський» перед юридичними особами, як власниками рахунків та грошових коштів, які на них зараховані. В свою чергу, проведення операцій від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», ТОВ «ФК «Фінансовий центр» та ТОВ «Дортмунд Інвест» за рахунок коштів, відображених на їх рахунках внаслідок проведення вищезазначених операцій, та коштів, що обліковувались на їх поточних рахунках, щодо перерахування на поточні рахунки 14673 фізичних осіб, відкритих в ПАТ «Банк Михайлівський», коштів на загальну суму 1642 млн.грн. з призначенням платежу: «Повернення коштів згідно з договором», «оплата процентів по договору», у тому числі достроково, призвело до фактичного зменшення зобовязань ПАТ «Банк Михайлівський» перед вищезазначеними юридичними особами та збільшення зобовязань перед фізичними особами, які мають в ПАТ «Банк Михайлівський» поточні рахунки та в силу п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вкладниками (фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката). При цьому, фактично грошові кошти як на рахунки вищезазначених юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб не перераховувались за відсутності грошових коштів в такій кількості на кореспондентському рахунку ПАТ «Банк Михайлівський», натомість, вищезазначені операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі, що підтверджується даними статистичної звітності ПАТ «Банк Михайлівський» за формою №1Д «Баланс банку» станом на 19.05.2016, а копіями Звіту (висновку) про результати перевірки електронних документів по операціях, проведених за період з 19 по 23 травня 2016 року, акту за результатами вибіркової перевірки відповідності факту здійснення операцій з готівковими коштами через каси відділень банку даним АБС Б2 від 22 березня 2017 року, висновку за матеріалами службового розслідування за фактами проведення банківських проводок без достатньої правової підстави та повідомлення працівниками ПАТ «Банк Михайлівський» клієнтів банку про необхідність сплати заборгованості на користь третіх осіб, затвердженого 01.08.2016» (а.с. 48-55).

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Визначаючи підсудність вказаного спору суд виходив з наступного.

У постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №826/2043/15 міститься правовий висновок про те, що, виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14.

У відповідності до абзацу 2 частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за необхідне відступити від правових позицій, викладених у зазначених постановах Верховного Суду України, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-XII від 14.05.1992 провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. А за правилами частини третьої цієї статті, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному Законом України «Про банки і банківську діяльність» №2121-III та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012.

В свою чергу, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 є спеціальним, і саме ним врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України. Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-XII від 14.05.1992.

Ліквідація ПАТ «Банк Михайлівський» здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012, яким, в свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді, а тому в даному конкретному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-XII від 14.05.1992 до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі з підстав її підсудності господарському суду.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки. Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку, а тому, можна прийти до висновку, що за своїм характером спір між Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

В свою чергу, зі змісту статей 1, 4, 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 випливає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб шляхом здійснення повноважень, делегованих державою, щодо гарантування повернення вкладнику внеску.

Учасниками правовідносин, що є предметом спору, є виключно позивач та відповідач, і саме між ними виникають відповідні права та обов'язки без залучення банку-боржника та без вирішення питання про відшкодування коштів від імені сторони правочину (на відміну від акцептованих вимог кредиторів). Юридичний факт неплатоспроможності банку у даній категорії справ є лише підставою для виникнення правовідносин. Таким чином, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що невключення рахунку зацікавленої особи до переліку рахунків, за яким вона зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а також незгода з рішенням уповноваженої особи Фонду про віднесення правочину до переліку нікчемних, підстави визнання яких встановлені Законом, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Правовідносини, які складаюся між зацікавленими особами та Уповноваженою особою Фонду з приводу зазначених обставин, є публічними, в яких Уповноважена особа Фонду на підставі регулятивного акта реалізує владні управлінські повноваження, одним з яких і є прийняття рішення про визнання правочину (договору) нікчемним на підставі Закону.

Зазначене кореспондується із позицією, викладеною у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20.05.2013, де в пункті 25 зазначено, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, суд прийшов до висновку, що дана справа повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно із положеннями пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

В свою чергу, за правилами пункту 4 частини першої цієї статті, вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини першої статті 26 вказаного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону.

За правилами частини першої цієї статті, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

А згідно з частиною другою цієї статті Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до частини третьої - Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

В свою чергу, стаття 27 Закону зобов'язує Уповноважену особу Фонду протягом 3 робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку сформувати два переліки: 1) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Положеннями статті 38 Закону визначено ряд заходів, які повинна вживати Уповноважена особа Фонду, щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Так, згідно з частиною другою статті 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобовязаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з пунктами 7-9 частини третьої статті 38 Закону (на які покликався представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» у повідомленні позивачу про те, що транзакції здійснені ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19.05.2016 на його рахунок №6501 є нікчемними правочинами) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Разом з тим, право відносити правочини до нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обовязком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон повязує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Суд вважає, що жодна з підстав, вказаних у пунктах 7-9 частини третьої статті 38 Закону, не є прийнятною по відношенню до операції із зарахування коштів на рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський».

Так, згідно з частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III від 05.04.2001 визначено, що переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі. В свою чергу, помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. А неналежний переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Також, згідно з пунктом 1.30 даної статті, платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як свідчать досліджені судом докази, ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» відповідними платіжними дорученням зі свого розрахункового рахунку, який відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», ініціював переказ коштів позивачу на його рахунок, який також відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» в рамках договору №980-053-000223812, укладеного між ними 19.04.2016.

ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на суму коштів, які переказувались. А отже, ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконавцем своїх зобовязань за договорами банківського рахунку перед клієнтами, забезпечуючи рух коштів від ініціатора, тобто від ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», до отримувача переказу, тобто до позивача.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004.

При цьому, договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а, отже, операції по перерахуванню коштів були правомірними та відповідали чинному законодавству України.

Згідно з частиною третьою статті 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.

Переказ коштів (транзакція) в загальній сумі 51069,66 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-053-000223812 від 19.04.2016» здійснені ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19.05.2016 на рахунок позивача №6501 в ПАТ «Банк Михайлівський» в рамках виконання відповідної двосторонньої угоди.

Такий переказ коштів здійснено до прийняття Національним банком України рішення «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» №14/БТ від 23.05.2016.

В свою чергу, ПАТ «Банк Михайлівський» не був стороною договору №980-053-000223812 від 19.04.2016. Відповідно, ні такий правочин, ні переказ коштів, здійснений в його рамках, не можна трактувати, ні як укладення (переоформлення) договорів, ні як операцію, що здійснені банком, віднесеним до категорії проблемних, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Банк ні в одному, ні в іншому випадку, не є ні стороною договору, ні стороною грошового переказу.

Окремо слід наголосити, що встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017 у справі №826/15961/16 обставини щодо здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» операцій, які призвели до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, не є такими, які стосуються позивача з огляду на таке.

По-перше, такі операції стосувалися залучення ПАТ «Банк Михайлівський» грошових коштів у позику для ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» від фізичних осіб шляхом укладення банком договорів з фізичними особами, де банк виступав повіреним ТОВ «Крединто-інвестиційний центр» і діяв на підставі договору доручення. Договір же №980-053-000223812 від 18.04.2016 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» без участі ПАТ «Банк Михайлівський», в якості повіреного.

По-друге, у справі №826/15961/16 суд встановив, що списання з рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та зарахування на рахунки фізичних осіб грошових коштів відбулось за рахунок укладення між ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів про відступлення права вимоги, в тому числі і договору № 2 від 19.05.2016, за яким ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» відступило ПАТ «Банк Михайлівський» право вимоги за договором купівлі-продажу цінних паперів, що укладений з ТОВ "Старкепітал". Разом з тим, предметом вказаних угод не були і не могли бути договора, укладені між фізичними особами та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», в яких останній виступав позичальником (тобто боржником, а не кредитором), позаяк за правилами частини першої статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

І, по-третє, грошові кошти з рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», що відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок позивача, що також відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» фактично не перераховувались не з звязку з відсутністю грошових коштів на рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», а в звязку з відсутністю грошових коштів в необхідній кількості на кореспондентському рахунку ПАТ «Банк Михайлівський».

Окремо слід зауважити, що позивач жодним чином не був задіяний до правочинів, які вчинялися ПАТ «Банк Михайлівський» з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та іншими юридичними особами, не міг на них ні вплинути, ні змінити. Аналогічним чином, позивач не був наділений жодними правами у правовідносинах, які стосувалися здійснення ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» переказу грошових коштів на його рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», позаяк виступала лише одержувачем таких коштів, а виконавцем відповідної транзакції був саме банк.

ОСОБА_1 по собі виконання ПАТ «Банк Михайлівський» транзакції по зарахуванню коштів на рахунок позивача, відповідно до укладеного з ним договору банківського рахунку, не може кваліфікуватися як нікчемний правочин, оскільки жодним чином не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, операції щодо переказу грошових коштів в загальній сумі 51069,66 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором №980-053-000223812 від 19.04.2016» на рахунок позивача №6501, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», здійснені ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» 19.05.2016 в жодному разі не можуть вважатися нікчемними.

При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п.50 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», в якому зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У розумінні статті 177 Цивільного кодексу України грошові кошти позивача є об'єктом його майнових прав, відтак, ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950, практики Європейського суду з прав людини та статті 41 Конституції України є непорушними до тих пір, доки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

В той же час, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, які надійшли на його рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно транзакцій, які є предметом спору.

За наведеного рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо визнання відповідних транзакцій є таким, що не відповідає визначеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак вважається таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідного рішення протиправним.

Окремо слід зауважити, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 вкладником є не лише фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), а й фізична особа, яка уклала з банком договір банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником. Ключовим є сам факт знаходження на рахунках вкладників грошових коштів. Така правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України (постанова № К/800/46158/15 від 12.01.2016), який наголошував, що для вирішення питання про відшкодування Фондом коштів за вкладами немає правового значення походження коштів вкладу.

Отож, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні 2 Закону). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

Зважаючи на викладене та ту обставину, що станом на дату запровадження в ПАТ «Банк Михайлівський» тимчасової адміністрації кошти позивача знаходились на її рахунку в цьому банку, суд приходить до висновку про наявність у позивача гарантованого статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 права на отримання цих коштів.

Згідно пункту 5 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012, Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: 1)перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2)перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.

Також, даним пунктом передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

При цьому, обов'язок Уповноваженої особи на вчинення відповідних дій прямо передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012, а відповідно до пункту 6 розділу III згаданого Положення, протягом процедури ліквідації Уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників.

Позивач не включений до Переліку вкладників на підставі припущень Уповноваженої особи Фонду, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

За таких обставин, оскільки протиправним рішенням вказаного відповідача були порушені гарантовані права позивача на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, то вимога позивача про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести додаткову інформацію про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що втручання у даному випадку у дискреційні повноваження Фонду, як суб'єкта владних повноважень, є виправданим, оскільки відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, з урахуванням чого суд зауважує, що іншого ефективного способу поновлення порушених прав позивача інакше ніж зобов'язання включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, не існує.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Іншого Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Відповідно листа Державної казначейської служби України №8-08/450-16374 від 29.09.2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не отримує бюджетні асигнування, оскільки не зареєстрований в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.

З огляду на такі обставини, суд позбавлений можливості присудити позивачу сплачений ним судовий збір в сумі 1409,60 гривень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" щодо визнання правочинів (транзакцій), здійснених:

ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» () від 19.05.2016 в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., з призначенням платежу «повернення коштів згідно договору № 980-053-000223812 від 19.04.2016 на рахунок № 6501, що належить ОСОБА_1;

ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» () від 19.05.2016 в сумі 1069 (одна тисяча шістдесят дев'ять) грн. 66 коп., з призначенням платежу «оплата процентів згідно договору № 980-053-000223812 від 19.04.2015 на рахунок № 6501, що належить ОСОБА_1 нікчемними та невнесення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку № 6501, відкритого на ім'я ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, у розмірі 51 069 (п'ятдесят одна тисяча шістдесят дев'ять) грн. 66 коп.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку № 6501, відкритого на ім'я ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, у розмірі 51069 (п'ятдесят одна тисяча шістдесят дев'ять) грн. 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 травня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.