Справа № П/811/193/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа №П/811/193/16

адміністративне провадження №К/9901/10413/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 (колегія суддів у складі: Олефіренко Н.А., Білак С.В., Шальєвої В.А.) у справі № П/811/193/16 за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області про скасування наказу та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - відповідач, УМВС України в Кіровоградській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06.11.2015 за № 383 о/с в частині її звільнення (через скорочення штатів) з органів МВС у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) та поновити на посаді оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області з 06.11.2015.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.05.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.05.2016 скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що відповідно до пункту 8 розділу 11 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Закон опублікований в газеті Голос України 06.08.2015, тобто з цієї дати позивач вважається таким, що попереджений про можливе звільнення через скорочення штатів. Вважає, що відповідно до пункту 11 прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в ОВС. ОСОБА_4 з рапортом на ім'я начальника УМВС України в Кіровоградській області про своє бажання продовжити службу в Національній поліції не зверталась. Крім того, зазначає, що судом при поновленні позивача на посаді оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області не враховано те, що в УМВС України в Кіровоградській області та його районних відділах розпочато процедуру ліквідації.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши доводи та вимоги касаційної скарги, а також правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 03.08.2002 проходила службу в органах внутрішніх справ Кіровоградської області, остання посада - оперуповноважений кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області.

Наказом від 16.10.2015 № 364 о/с дск позивачу надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у зв'язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_1 сина, ОСОБА_5.

06.11.2015 УМВС України в Кіровоградській області прийнято наказ № 383 о/с, яким згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону № 580-VIII та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) капітана міліції ОСОБА_4, оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Кіровоградського районного відділу УМВС України в області.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач не висловив бажання (ні в письмовому ні в усному порядку) продовжити службу в органах Національної поліції, з відповідним рапортом до керівництва УМВС в області не звертався, а тому підстави для визнання протиправними та скасування спірного наказу відсутні.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку про недотримання відповідачем процедури звільнення, яка встановлена Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), яке було чинним та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, не було з'ясовано можливості використання позивача для подальшого проходження служби та не запропоновано жодної посади для подальшого проходження служби.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.

Так, відповідно до статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пункту 64 «г» Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Водночас, на момент розгляду цієї справи Закон України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та вступив у дію Закон № 580-VІІІ.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VІІІ, останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 01.01.2017.

Закон № 580-VІІІ опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 за № 141-142, набрав чинності 07.11.2015.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону набирають чинності з 07.08.2015.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону У№ 580-VІІІ, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За правилом, встановленим пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

З матеріалів справ вбачається, що ОСОБА_4 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС в Кіровоградській області.

Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України «Про організаційно-штатні питання» від 06.11.2015 № 1388 скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Кіровоградській області.

Таким чином, звільнення позивача відбулось у зв'язку зі скороченням штатів.

В той же час за змістом пункту 64 «г» Положення № 114 звільнення у зв'язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України Верховний Суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, що ОСОБА_4 на момент звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до наказу УМВС України в Кіровоградській області від 16.10.2015 № 364 о/с дск.

Необхідно зазначити, що питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда, спеціальним законом не врегульовано, тому згідно з частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За приписами частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Отже, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов'язкового працевлаштування.

Разом з тим, Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014 (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 (справа № 21-108а14), від 28.10.2014 (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а прямо передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, оскільки відповідачем не виконано зобов'язання по працевлаштуванню позивача, як працівника ліквідованої установи, то трудові гарантії позивача були порушені.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на час звернення позивача до суду першої інстанції, відповідно до відомостей із спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - УМВС України в Кіровоградській області перебуває у стані припинення, за рішенням засновників, з 06.11.2015, та не ліквідоване.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивача було звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 у справі № П/811/193/16 залишити без змін, а касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Помічник судді Т.Г. Стрелець