Справа № 804/1238/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Справа № 804/1238/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
14.02.2018р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного військового комісаріату та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в не поданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей";

- зобов`язати відповідача подати висновок (за формою Додаток 13 Наказу №530) щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів, до Міністерства оборони України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у серпні, листопаді 2017р. звернувся із заявою до відповідача про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, гарантованої йому п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внаслідок встановлення йому ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням ним поранення, контузії, захворювання пов`язаного з участю позивача у бойових діях на території Республіки Афганістан під час проходження ним військової служби у період з 1982р. по 1985р., що було підтверджено висновком Центральної військово-лікарської комісії МО України (протокол №326 від 30.01.2017р.) та довідкою МСЕК від 15.06.2017р.. Проте, відповідачем було вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає у не поданні розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати йому вказаної одноразової грошової допомоги, при цьому, у листі від 01.12.2017р. безпідставно було зазначено про не надання позивачем довідки МСЕК первинного встановлення інвалідності, а також не надання позивачем документу про причини та обставини, так як була надана довідка МСЕК, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги. Щодо надання позивачем документа про причини та обставини поранення, які не пов`язані із вчиненням кримінального або адміністративного правопорушення та іншого, позивач зазначає, що такий документ подається у разі якщо поранення не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби згідно п.4.7 наказу Міністерства оборони України №530 від14.08.2017р., тоді як, у даному випадку, довідкою МСЕК та висновком Центральної військово-лікарської комісії МО України встановлено, що поранення позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, а тому відповідач безпідставно зазначив про не надання такого документу позивачем. Крім того, позивач зазначає, що форма такого документа на законодавчому рівні не встановлена і не затверджена, що підтверджено позицією Вищого адміністративного Суду України в ухвалі від 06.10.2017р. у справі №К/800/32248/17. Отже, вважає вимогу відповідача про надання зазначеного документа такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Позивач вважає, що подав разом із заявою усі необхідні документи згідно до п.11 Порядку №975, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р №975 (далі Порядок №975) та відповідно до вимог вказаного Порядку не передбачено права відповідача відмовляти у направленні висновку до Міністерства оборони України для прийняття ним відповідного рішення, оскільки саме Міністерство оборони України є розпорядником бюджетних коштів та уповноваженою особою на прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до наказу Міністерства оборони України №168 від 12.04.2017р.

Ухвалою суду від 19.02.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому, зазначеною ухвалою зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву, а також надати всі документи, що стосуються предмету цього позову, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.2).

Вказана ухвала суду разом з копією позову та доданих до нього документів була отримана відповідачем 27.02.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.25).

На виконання вимог вказаної ухвали суду, відповідачем 12.03.2018р. засобами електронного зв`язку було подано до суду відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні вказаного позову відмовити посилаючись на те, що проходив строкову військову службу з 1982р. по 1985р. у період дії Закону України «Про загальний військовий обов`язок» від 12.10.1967р., при цьому, наприкінці 2016р. у п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ (далі Закон №2011) були внесені зміни та право на отримання одноразової грошової допомоги визначено для військовослужбовців, у разі встановлення інвалідності (крім військовослужбовців строкової служби), тобто відповідач вважає, що приписи вказаної статті не стосуються військовослужбовців строкової служби, а отже вважає, що обрані позивачем підстави, а саме: вимоги п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011 не відповідають діючому законодавству. Щодо визнання бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, то відповідач у відзиві зазначає, що відповідь у вигляді листа від 01.12.2017р. не містить відмови у наданні відповідачем відповідного висновку, а тому не порушує право позивача на подання повторно повного пакету документів, оскільки подані у серпні та листопаді 2017р. перелік документів не відповідали переліку, визначеному у п.11 Порядку №975, а саме: не було подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення та іншого, а також не надано довідку МСЕК про встановлення первинно групи інвалідності позивачу та причини її отримання, які встановлені у Порядку №975. Вказані вимоги Порядку №975 продубльовано і наказом Міністерства оборони України №530, які визначають, що висновок відповідачем готується виключно на підставі переліку всіх документів, які передбачені наведеними нормативно-правовими актами. Окрім того, відповідач посилається і на те, що у межах надання позивачеві допомоги у отриманні необхідних документів, відповідачем зроблено запит до Центрального архіву філіалу Міністерства оборони Російської Федерації, проте 13.12.2017р. отримано відповідь, що у архіві відсутні відомості про факти поранення, контузії та захворювання позивача, як відсутні такі відомості на сторінці 9 п.22 військового квитка, вважає, що форма документа, який засвідчує про причини поранення (контузії, травми або каліцтва) встановлена п.21.7, п.21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, вважає, що витяг з протоколу ЦВЛК Міністерства оборони України №326 від 30.01.2017р. не є належним доказом, оскільки такі відомості внесені до висновку зі слів самого позивача та ця інформація жодним чином не підтверджена. Відповідач вважає, що суд не може взяти до уваги ухвалу Вищого адміністративного Суду України від 06.10.2017р. у справі №К/800/32248/17, оскільки згідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує лише норми права, викладені у постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, відповідач вважає, що за відсутності всіх документів, визначених п.п. 11-13 Порядку №975 відповідач не може підготувати висновок про наявність права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги згідно додатку №13 до наказу №530 (а.с.27-38).

Окрім того, окремо разом з відзивом відповідачем було подано клопотання про залучення до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України посилаючись на те, що прийняте у цій справі судове рішення може вплинути на права та обов`язки Міністерства оборони України, оскільки саме Міністерство оборони України є розпорядником бюджетних коштів з яких виплачується така одноразова грошова допомога на підставі рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке приймається саме Міністерством оборони України посилаючись, при цьому, на вимоги ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши вказане вище клопотання, вивчивши докази надані на його підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання у зв`язку з відсутністю обґрунтованих правових підстав для залучення третьої особи Міністерства оборони України, виходячи з того, що прийняте у цій справі судове рішення ніяким чином не може вплинути на права та обов`язки Міністерства оборони України, оскільки предметом даного спору є саме визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання до розпорядника бюджетних коштів відповідного висновку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача надати такий висновок, вказані позивачем вимоги стосуються лише прав та обов`язків відповідача та ніяким чином не можуть вплинути на права та обов`язки Міністерства оборони України з урахуванням того, що саме Міністерство оборони України наділено повноваженнями приймати рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до наказів Міністерства оборони України №168 від 12.04.2017р., №564 від 26.10.2016р., наказу №530 та Порядку №975.

З огляду на викладене, у адміністративного суду відсутні обґрунтовані підстави для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства оборони України згідно до вимог ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За викладеного, рішення у даній справі судом приймається у строк, встановлений вищенаведеними нормами ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто у тридцятиденний термін з дня відкриття провадження у справі.

Із наданих документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 1963 року народження у період з 21.12.1982р. по 17.02.1985р. проходив військову службу, під час якої брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 та копією довідки-доповіді, наявних у матеріалах справи (а.с. 13-15, 42).

Відповідно до витягу із протоколу №326 від 30.01.2017р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, поранення (контузія) та захворювання позивача, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 11).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №721873 від 21.06.2017р., ОСОБА_1 за результатами повторного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності з причин поранення, контузія, захворювання пов`язаного з участю у бойових діях на території інших держав з 15.06.2017р. безстроково, що підтверджується копією відповідної довідки (а.с. 12).

У серпні та листопаді 2017р. позивачем були подані до відповідача заяви про призначення йому та виплату одноразової грошової допомоги, і при цьому, надано копії паспорту та ІНН, витягу із протоколу Центральної військово-лікарської комісії МО України, довідки МСЕК №031952 та №721873, військового квитка, згоди на обробку персональних даних, що підтверджується копією заяви, наявної у матеріалах справи (а.с. 16-17).

Листом №7/13762/7 від 01.12.2017р. відповідач вказав, що підстав для складання та подання висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги відповідачем немає, оскільки позивачем не надано копію довідки медико-соціальної експертної комісії первинного встановлення інвалідності та документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчинення особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що підтверджується змістом копії відповідного листа (а.с. 19-20).

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не поданні останнім розпоряднику бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та просив зобов`язати відповідача надати такий висновок Міністерству оборони України посилаючись на те, що його заява не була розглянута відповідачем у спосіб та у строки встановлені п.13 Порядку №975 та зазначеним порядком не передбачено права відповідача відмовляти у направленні висновку з документами розпоряднику бюджетних коштів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

За приписами ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ (далі Закон №2011) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011 (на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності 15.06.2017р.) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частиною 6 ст.16-3 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права ч.8 ст.16-3 Закону №2011.

Згідно ч.9 ст.16-3 Закону №2011 порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідний Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 (далі Порядок №975).

Також і пунктом 4.7 наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2018р. «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» (далі - Наказ №530) передбачено, що копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження подається - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (п.12 Порядку №975).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п.13 Порядку №975).

Підпунктом 30 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України» визначено, що Міністр оборони України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міноборони.

У відповідності до наказу Міністерства оборони України від 12.04.2007р. №168 було визначено склад постійно діючої комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016р. №564 було затверджено Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

При цьому, п.4.7 Наказу №530 встановлено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Аналізуючи вказані норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що саме на відповідача покладено повноваження по прийняттю від осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, документів для виплати та призначення одноразової грошової допомоги, формування відповідного висновку і направлення у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації документів Міністерству оборони України як розпоряднику бюджетних коштів для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомог, при цьому, вказаний висновок відповідачем повинен прийматися на підставі переліку документів, наданих військовослужбовцем, встановленого п.11 Порядку №975 та п.4.7 Наказу №530.

Як вбачається зі змісту поданої позивачем заяви, позивачем для отримання одноразової грошової допомоги були подані такі документи: копія паспорту та ІПН; копія витягу із протоколу Центральної військово-лікарської комісії МО України; копія довідки МСЕК №031952; копія довідки МСЕК №721873; копія військового квитка; згода на обробку персональних даних; копія довіреності (а.с.17).

При цьому, згідно з витягу протоколу Центральної військово-лікарської комісії МО України (протокол №326 від 30.01.2017р.) встановлено, що позивачем отримано поранення (контузія), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується копією відповідного витягу (а.с.11).

Окрім того, і довідкою МСЕК №721873 від 21.06.2017р. позивачеві за результатами повторного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з участю позивача в бойових діях на території інших держав з 15.06.2017р., що підтверджується копією такої довідки МСЕК (а.с.12).

Таким чином, саме на підставі обстеження позивача Центральною військово-лікарською комісією МО України згідно протоколу №326 від 30.01.2017р., довідки МСЕК зроблені висновки як Центральною військово-лікарською комісією МО України, так і МСЕК про те, що отримані позивачем поранення, пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.11-12).

Отже, на підставі вказаних висновків, позивач отримав право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги з дати, що зазначена в довідці МСЕК, тобто з 15.06.2017р.

Проте, відповідач листом №7/13762/7 від 01.12.2017р. повідомив про неможливість подання наданих документів та висновку для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги через не надання позивачем таких документів, а саме:

- копії довідки МСЕК первинного встановлення інвалідності;

- документу про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального, адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що підтверджується змістом цього листа (а.с.19-20).

Однак, такі вимоги відповідача щодо надання вищевказаних документів не відповідають вимогам п.11 Порядку №975 та п.4.7 Наказу №530, оскільки вказані норми містять вичерпний період документів, які надаються для призначення і виплати одноразової грошової допомоги та такого документу як надання копії довідки МСЕК первинного встановлення інвалідності вказані наведені положення не містять.

Що ж стосується вимоги відповідача надати документ про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального, адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, слід зазначити, що п.4.7 Наказу №530 передбачено, що для одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, аналіз п.4.7 Наказу №530 свідчить про те, що довідка про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального, адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження подається лише у разі, якщо поранення (контузії, травми або каліцтва) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Проте, як свідчить зміст витягу з протоколу №326 від 30.01.2017р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв, отримані колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 під час проходження військової служби поранень голови, шиї, лівої половини грудної клітки, правої руки (контузія головного мозку) та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.11).

Отже, оскільки Центральною військово-лікарською комісією МО України встановлено, що позивачем отримані поранення , пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, зазначене виключає необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального, адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, так як вказаний документ подається лише у разі, якщо поранення не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби згідно п.4.7 Наказу №530.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні відповідачем висновку про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011 через не надання позивачем копії довідки МСЕК первинного встановлення інвалідності та документу про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального, адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження є протиправною та суперечить вимогам п.п. 11-13 Порядку №975 та п.4.7 Наказу №530.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було надано та не було наведено жодних підстав та доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не подання висновку до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги з урахуванням досліджених судом доказів та аналізу норм наведених нормативно-правових актів.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи відповідача про те, що позивач проходив строкову військову службу та вимоги п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011 не стосуються військовослужбовців строкової служби, оскільки вказані обставини не є підставами для відмови у поданні висновку відповідачем у спосіб та у строки, встановлені Порядком №975.

Також слід зазначити, що за п.4.7 Наказу №530 на відповідача не покладено повноважень по прийняттю рішень про призначення і виплату колишнім військовослужбовцям одноразової грошової допомоги, такі повноваження має лише Міністерство оборони України, а відповідачеві делеговані повноваження лише на прийняття від військовослужбовців документів на одержання одноразової грошової допомоги, складання відповідного висновку за Додатком 13 та направлення всіх документів разом з висновком до Департаменту фінансів Міністерства оборони України - п.4.8 Наказу №530.

Є безпідставними і посилання відповідача у відзиві на надання у листі від 01.12.2017р. лише роз`яснення, який не містить відмови у наданні висновку, оскільки при розгляді заяви позивача надання роз`яснень без направлення відповідного висновку до Міністерства оборони України не передбачено Порядком №975, яким встановлений чіткий механізм дій відповідача як суб`єкта владних повноважень від яких останній не може відступати.

Разом з тим, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстав, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не наданні відповідачем висновку до Міністерства оборони України щодо призначення і виплати позивачеві одноразової грошової допомоги, суд приходить до висновку, що відповідачем вчинена вказана вище бездіяльність не відповідає вимогам Конституції України, законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з того, що судом встановлена протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у не наданні відповідачем до Міністерства оборони України висновку про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011, слід у тому числі і задовольнити похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати до Міністерства оборони України відповідний висновок з урахуванням вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з того, що ефективним способом захисту та відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача вчинити певні дії згідно до вимог 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги викладене, адміністративний позов позивача підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи та з урахуванням того, що позивач як інвалід війни звільнений від сплати судового збору за п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 90, 132, 139, 193, 194, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в не поданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей";

Зобов`язати Дніпропетровський обласний військовий комісаріат подати висновок (за формою Додаток 13 Наказу №530) щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва