Справа № 826/16495/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2018 року 11:28 № 826/16495/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального агентства з питань запобігання корупції
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

від відповідача: Мартиненко Г.В., Марченко А.В.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 квітня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України від 08.12.2017 р. № 1423.

3. Зобов'язати Національне агентство повторно розглянути подану ним декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік з урахуванням раніше наданих ОСОБА_1 пояснень.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваних рішень, що полягає у тому, що вказані рішення винесені в результаті неповного встановлення відповідачем обставин справи, з грубим порушенням норм антикорупційного законодавства, які регулюють умови та порядок проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, оскільки позивачем було усунуто виявлені помилки з огляду на що, він не може бути притягнутий до відповідальності за порушення порядку заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Окрім того, відповідачем порушено строки проведення перевірки, що свідчить, що рішення прийняті за результатами її проведення є неправомірними.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні. Вважають, що позивачем порушено порядок заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Щодо порушення строків проведення перевірки, то чинним законодавством не встановлені строки щодо тривалості проведення перевірки.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У приміщенні Національного агентства з питань з запобігання корупції 08.12.2017 р. відбувся розгляд питання «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, наданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» та «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України.

За результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 встановлено, що суб'єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, не дотримав вимоги пунктів 2, 7 та 8 частини 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Суб'єкт декларування подав недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на дату прийняття цього рішення Національним агентством, що свідчить про наявність в діях суб'єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366 1 Кримінального кодексу України.

Суб'єкт декларування не дотримав вимоги пп. «а» п. 2 ч. 46 Закону в частині невідображення вартості нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності члену його сім'ї.

За результатами проведеної повної перевірки прийнято рішення від 08.12.2017 р. № 1415 про направлення результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, до Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, абз. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» та абз. 3 п. 2 р. IV Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.02.2017 № 56, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 № 201/30069, Національне агентство з питань запобігання корупції прийнято рішення від 08.12.2017 № 1423, яким затверджено висновок щодо корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення.

Позивач не погоджуючись із прийнятими рішеннями, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року N 1700-VII (надалі - Закон N 1700-VII).

Відповідно до пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону N 1700-VII суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством (ч. 1 ст. 45 Закону N 1700-VII).

Таким чином, посада Міністра енергетики та вугільної промисловості підпадає під дію Закону N 1700-VII, що покладає на нього зобов'язання щодо подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2017 р. о 18 год. 38 хв. ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості, як особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону N 1700-VII упродовж семи днів після подання декларації суб'єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Так, у зв'язку із самостійно виявленими помилками у Декларації, 06.04.2017 р. о 17 год. 01 хв. позивачем було подано виправлену декларацію.

На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 50 Закону N 1700-VII та пп. 1 п. 3 р. ІІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства 10.02.2017 № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 р. за № 201/30069, Національним агентством прийнято рішення від 24.04.2017 № 175 «Про початок проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданих Президентом України, Прем'єр-міністром України та членами Кабінету Міністрів України».

Положеннями ст. 50 Закону N 1700-VII визначено, що повна перевірка декларації полягає у з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов'язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, пов'язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов'язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб'єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, та спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції.

Під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем'єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року N 56, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 р. за N 201/30069 (надалі - Порядок N 56) затверджено Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку N 56 Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку N 56 повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у: з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей; з'ясуванні точності оцінки задекларованих активів; перевірці на наявність конфлікту інтересів; перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції Національного агентства. Рішення про проведення перевірки повинно містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб'єкта (суб'єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), якщо інше не передбачено цим Порядком.

Рішення про проведення перевірки декларацій, що приймається Національним агентством на підставі абзацу другого частини першої статті 50 Закону, може бути прийнято стосовно поданих станом на дату прийняття такого рішення декларацій, які підлягають повній перевірці на цій підставі, без наведення інформації, що дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб'єкта (суб'єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації).

Рішення про проведення перевірки повинно бути належним чином обґрунтоване посиланням на визначену Законом підставу повної перевірки декларації або декларацій - у разі прийняття Рішення про проведення перевірки щодо більш як одної декларації на одній визначеній Законом підставі. Рішення про проведення повної перевірки на підставі абзацу п'ятого частини першої статті 50 Закону також повинно містити обґрунтування, передбачене пунктом 3 цього розділу.

Пунктом 6 розділу ІІІ цього ж Порядку визначено, що повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) прийняття Рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об'єкти декларування (об'єкти нерухомості; об'єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб'єкт декларування або члени його сім'ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов'язання; видатки та правочини суб'єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб'єкта декларування; членство суб'єкта декларування в об'єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб'єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об'єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8 - 11 цього розділу;

4) направлення Національним агентством відповідному суб'єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Відповідно до п. 8 розділі ІІІ Порядку N 56 під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб'єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб'єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

При проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов'язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Національне агентство зобов'язане забезпечити охорону та захист інформації, яка була ним створена, зібрана, одержана, використана під час повної перевірки декларації.

У разі неможливості одержання відомостей, необхідних для проведення повної перевірки декларації, протягом граничних строків проведення такої перевірки, в тому числі у разі надмірної тривалості розгляду судом чи компетентним органом іноземної держави питання про надання Національному агентству відповідної інформації, неможливості внесення Національним агентством плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації, тощо Національне агентство зобов'язане провести повну перевірку декларації за наявними у нього відомостями, про що зазначається у Рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації.

Згідно із п. 9 цього ж розділу та Порядку, у разі необхідності з метою здійснення повної перевірки декларації Національне агентство має право направляти запити про надання документів чи інформації до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань. Зазначені суб'єкти зобов'язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту.

Запит оформлюється на офіційному бланку Національного агентства.

Під час здійснення повної перевірки Національне агентство має право вимагати та одержувати лише документи (копії документів) та інформацію щодо відомостей, які відображені суб'єктом декларування у відповідних розділах декларації відповідно до Закону та необхідні для проведення повної перевірки декларації.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку N 56 визначено, що у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб'єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів.

Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації.

Зазначений лист може направлятися за допомогою програмних засобів Реєстру або засобами поштового зв'язку з повідомленням про вручення. Суб'єкт декларування має право надати (надіслати) пояснення (копії документів) не пізніше ніж на десятий робочий день з дня отримання відповідного листа Національного агентства за допомогою програмних засобів Реєстру або засобами поштового зв'язку.

Надані суб'єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов'язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб'єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

Як встановлено судом, під час проведення повної перевірки декларації позивача, Національним агентством було направлено йому лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів щодо відомостей, зазначених у декларації.

З метою надання пояснень та/або підтвердних документів про відомості зазначені у виправленій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік позивачем було надано пояснення та копії підтвердних документів стосовно відомостей зазначених в Декларації, зокрема, листами від 19.06.2017 р., 20.06.2017 р., 27.07.2017 р. та 02.08.2017 р.

Так, згідно із п. 1 розділу І рішення № 1415 відповідач дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону, оскільки за результатами перевірки встановлено, що у Декларації позивачем відображено інформацію про належність члену сім'ї, дружині, на праві спільної часткової власності 50 % офісу в м. Києві, загальною площею 129,7 кв.м., набутого 17.11.2015 р., однак в графі «Вартість на дату набуття» та графі «Вартість за останньою оцінкою» не вказано вартість майна, а зазначено «Не відомо».

Крім того, відповідачем вказано, що відповідно до п. 7.1 договору купівлі-продажу від 17.11.2015 р., позивачем 15.10.2015 р. було надано згоду на придбання дружиною - ОСОБА_5 у ОСОБА_9 ? ідеальної частки нежилих приміщень з № 1 по № 5, загальною площею 129,7 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за 1 261 350,00 грн., а, отже, вартість на дату набуття нежилих приміщень повинна була бути відома позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону N 1700-VII об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 р. № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 р. за № 960/29090, затверджено Форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі - Рішення № 3).

Відповідно до п. 8 вказаного рішення, вартість майна, майнових прав, активів, інших об'єктів декларування, що знаходяться у власності суб'єкта декларування або членів його сім'ї, зазначається у грошовій одиниці України відповідно до їх останньої грошової оцінки або - якщо така оцінка не проводилася чи її результати не відомі суб'єкту декларування - на момент набуття об'єкта у власність (згідно з документом, на підставі якого було набуто право власності). Інформація про вартість нерухомого майна не зазначається, якщо вона не відома суб'єкту декларування і не повинна була стати відома внаслідок вчинення відповідного правочину.

Роз'ясненнями щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 11 серпня 2016 року N 3 (надалі - Роз'яснення) (п. 13) визначено, що за загальним правилом інформація про вартість відповідного майна повинна вказуватись на дату набуття права власності на нього (як зазначено в документі, на підставі якого було набуто право власності) у грошовій одиниці України або на дату набуття майна у володіння чи користування, якщо не йдеться про власність. При цьому вартість об'єктів декларування, що перебувають у володінні чи користуванні суб'єкта декларування або члена його сім'ї, зазначається у випадку, якщо вона відома суб'єкту декларування або повинна була стати відомою внаслідок вчинення відповідного правочину.

Особливості відображення в декларації вартості майна мають особливості залежно від типу майна, а саме: для об'єктів нерухомості зазначається як вартість на дату набуття об'єкта у власність, володіння або користування, так і вартість відповідно до останньої проведеної оцінки. Якщо вартість на дату набуття об'єкта на певному праві не відома суб'єкту декларування і вона не може бути визначена на підставі правовстановлюючих документів, при заповненні відповідного поля декларації про вартість майна слід обрати помітку "Не відомо". Те саме стосується поля декларації про вартість майна за останньою грошовою оцінкою - якщо така оцінка не проводилась чи її результати невідомі суб'єкту декларування, при заповненні відповідного поля слід обрати помітку "Не відомо".

З пояснень позивача вбачається, що відображення у Декларації 2016 року інформації про належність його дружині ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності 50 % офісу у м.Києві, загальною площею 129,7 кв.м., набутого 17.11.2015 р., однак в графі «Вартість на дату набуття» та графі вартість за останньою оцінкою» вказано «Не відомо» сталося у зв'язку із наступним.

Так, 15.10.2015 р. позивачем надано згоду на вчинення його дружиною вищевказаного правочину за ціною та на інших умовах на її власний розсуд. При цьому, як зазначає позивач, дружиною не було повідомлено йому про вартість правочину, натомість надано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04.04.2017 р. № 84215253, в якій не міститься вартість об'єкту.

Відповідно до вказаної згоди, ОСОБА_5 придбано у ОСОБА_9 ? ідеальну частку нежилих приміщень з № 1 по № 5, загальною площею 129,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за 1 261 350,00 грн. згідно договору купівлі-продажу від 17.11.2015 р.

Відповідно до п. 11 Рішення № 3, у разі відмови члена сім'ї суб'єкта декларування надати будь-які відомості чи їх частину для заповнення декларації, суб'єкт декларування зобов'язаний зазначити про це в декларації, відобразивши в декларації всю відому йому інформацію про об'єкти декларування стосовно такого члена сім'ї. Відповідно до частини першої статті 50 Закону Національне агентство з питань запобігання корупції проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадку, якщо член сім'ї суб'єкта декларування відмовився надати будь-які відомості для заповнення декларації.

Згідно із п. 6 Роз'яснень вбачається, що якщо член сім'ї суб'єкта декларування відмовив йому у наданні всієї або частини інформації, що повинна бути відображена в декларації, і при цьому самому суб'єкту декларування ця інформація не відома, він обирає у відповідних полях електронної форми декларації помітку "Член сім'ї не надав інформації". Якщо член сім'ї відмовився надати таку інформацію, але ця інформація відома суб'єкту декларування або може бути ним отримана з офіційних джерел (наприклад, правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри), то суб'єкт декларування повинен відобразити у декларації всю відому йому інформацію.

Якщо члену сім'ї відповідна інформація не відома і вона не може бути ним отримана із офіційних джерел (наприклад, правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри), то у відповідних полях електронної форми декларації слід обрати помітку "Не відомо" (якщо така помітка доступна у відповідному полі згідно з Технічними вимогами до полів форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджуються Національним агентством).

Отже, помітка «Не відомо» ставиться у разі, якщо член сім'ї відмовився надати інформацію щодо вартості придбаного ним майна, але ця інформація відома суб'єкту декларування або може бути ним отримана з офіційних джерел (наприклад, правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри). У випадку, якщо вказану інформацію неможливо отримати з інших джерел, - ставиться помітка «Член сім'ї не надав інформації».

Наведене дає суду підстави критично оцінити посилання позивача на те, що інформація стосовно придбаної у ОСОБА_9 ? ідеальної частки нежилих приміщень з № 1 по № 5, загальною площею 129,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за 1 261 350,00 грн., згідно договору купівлі-продажу від 17.11.2015 р., не була йому відома, оскільки його дружина втратила вказаний договір купівлі-продажу, що стало підставою для проставлення ним в декларації помітки «Не відомо», - позаяк про вказану інформацію можливо було дізнатися шляхом отримання копії правовстановлюючого документу у нотаріуса, який вчинив його посвідчення.

В контексті наведеного позивач повинен був проставити в декларації помітку «Член сім'ї не надав інформації».

Разом з тим, суд враховує, що інформація про вказаний об'єкт нерухомості перевірялася Національним агентством при перевірці Декларації за 2015 рік, що підтверджується рішенням Національного агентства від 20.07.2017 р. № 394 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої позивачем, згідно якої порушень за вказаний об'єкт нерухомого майна відповідачем не виявлено, а відтак, на думку суду, вказані відомості слід вважати достовірними. Повторна перевірка відомостей, відносно яких попередньою перевіркою не було виявлено рішень, чинним законодавством не передбачена.

Як вбачається з п. 3 розділу І оскаржуваного рішення № 1415 відповідач дійшов висновку про те, що позивачем не дотримано вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону, оскільки за результатами перевірки встановлено, що у Декларації 2016 року не відображено нарахований позивачу АБ «Укргазбанк» дохід у сумі 41 950, 15 грн. (додаткове благо) та 119 215,96 грн. (інші доходи).

Відповідачем зазначено, що оскільки позивачем під час заповнення виправленої Декларації 2016 року було подано звернення до банку з метою з'ясування обставин щодо нарахування доходу за ознаками 126 та 127, свідчить про те, що позивачу мало бути відомо про таке нарахування.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону N 1700-VII отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п'ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п'ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Позивачем надано пояснення на запит НАЗК, де було зазначено, що під час заповнення виправленої декларації за 2016 рік він керувався листом-відповіддю від 06.04.2017 р. АБ «Укргазбанк»,в якому було зазначено про те, що позивачу не нараховувався вказаний дохід.

Представники позивача в судовому засіданні пояснили, що АБ «Укргазбанк» надав інформацію щодо наявності коштів помилково, потім помилку було виправлено.

Також, позивач зазначає, що 25.04.2006 р. між ним та АБ «Укргазбанк» було укладено договір № 142/06-VIP на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки за результатами якого у позивача протягом 2006 року утворилася заборгованість у сумі 15 892,91 дол. США та 7 760,95 дол. США відсотків (всього разом 23 653,86 дол. США).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.01.2013 р. по справі № 0908/3214/2012, відмовлено в задоволенні позову АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення вказаної заборгованості.

Таким чином, вищевказана сума нарахованої заборгованості підлягала списанню АБ «Укргазбанк» одразу після прийняття судом зазначеного рішення як безпідставно нарахована.

Про нездійснення такого списання протягом 2013 року позивачу стало відомо лише в 2017 році з ініціативного листа АБ «Укргазбанк» від 25.07.2017 р. № 1252/7446/2017, в якому зазначалось про те, що на виконання рішення суду від 2013 року АБ «Укргазбанк» лише 2016 року було прийнято рішення про визнання безнадійною заборгованість та її списання за рахунок сформованого резерву.

Отже, про вищевказане позивач дізнався лише в 2017 році, а тому вказані відомості не могли бути відомі.

Суд враховує, що при заповненні виправленої декларації позивачем вживалися наступні заходи щодо декларування достовірних відомостей.

Так, 06.04.2017 р. позивачем було надіслано запит на АБ «Укргазбанк» про підтвердження або спростування отримання протягом 2016 року доходу у розмірі 401 950,15 грн. за кодом ознаки доходу 126-додаткове благо та у розмірі 119 215,96 грн. за кодом ознаки доходу 127- інші доходи.

06.04.2017 р. на запит позивача за підписом начальника управління Premier - банкінгу Департаменту роздрібного банкінгу АБ «Укргазбанк» ОСОБА_10 та заступника начальника управління Premier - банкінгу Департаменту роздрібного банкінгу АБ «Укргазбанк» ОСОБА_11 було надано відповідь листом від 19.06.2017 р. та від 20.06.2017 р. про те, що вказані доходи протягом 2016 року позивачу не зараховувались.

За результатами вищевказаних відповідей від АБ «Укргазбанк» про необлікування за позивачем доходів у розмірі 401 950,15 грн. та 119 215,96 грн. у вигляді доходів, вказані суми відповідно ним не декларувалися.

Як вже зазначалось, лише 25.07.2017 р. АБ «Укргазбанк» ініціативним листом повідомив позивача про те, що на виконання рішення суду АБ «Укргазбанк» лише 2016 року було прийнято рішення про визнання безнадійною заборгованості та її списання за рахунок сформованого резерву, про що позивача повідомлено не було.

АБ «Укргазбанк» в пояснення надання ним кардинально різних і відомостей про отримання позивачем доходів у 2016 році, листом від 01.08.2017 108/7697/2017 повідомив, що за результатами службового розслідування встановлено, що при підготовці листа відповіді від 06.04.2017 р. запит від 06.04.2017 працівниками управління Premier - банкінгу банку були порушені вимоги актів внутрішнього регулювання банку, зокрема, було встановлено що інформація зазначена у листі відповіді, надана позивачу на його запит від 06.04.2017 р. була не перевірена, не погоджена з відповідними структурними підрозділами банку, а отже за висновком банку надана ним інформація є недостовірною.

Крім цього, АБ «Укргазбанк» підтвердив, що лише 25.08.2016 р., а не одразу після прийняття судом рішення на користь позивача, Кредитною радою банку (протокол № 82/11) було прийнято попереднє рішення по припиненню зобов'язань за Договором від 25.04.2006 № 142/06-VIP шляхом прощення боргу в повному обсязі, яке затверджено рішенням Правління банку, про що позивачу не повідомлялось.

Отже, АБ «Укргазбанк» визнав, що надання недостовірної інформації на запит позивача від 06.04.2017 відбулось через грубе порушення працівниками банку актів внутрішнього регулювання АБ «Укргазбанк».

Вказані вище відомості, пояснення та листи АБ «Укргазбанк» надавались позивачем Національному агентству листами від 19.06.2017 р., 20.06.2017 р., 27.07.2017 р. та 02.08.2017 р. для їх обов'язкового розгляду та врахування під час проведення повної перевірки його декларації, проте взяті до уваги відповідачем не були.

Щодо висновків Національного агентства, викладених в п. 4 р. І рішення № 1415 стосовно недотримання позивачем вимог п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону та невідображення інформації про кошти, розміщенні на банківському рахунку кредитної відновлювальної лінії у сумі 5 261,78 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону N 1700-VII в декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було надано фінансовий кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії як вид доходу чи місцем зберігання активів суб'єкта декларування та членів його сім'ї.

Позивач зазначає, що протягом звітного періоду ним неодноразово використовувався рахунок відновлювальної кредитної лінії, оскільки періодично здійснював відповідні запозичення з подальшим їх погашенням, за результатом чого на останній день звітного періоду 31.12.2016 р. баланс кредитної відновлювальної лінії становив 5261,78 грн., а в подальшому помилково їх зарахував до готівкових коштів.

Також, позивачем було використано консультацію спеціалістів Національного агентства, яку надано йому в порядку отримання довідки щодо заповнення е-декларацій в телефонному режимі тел. НОМЕР_1, яка вказана на те, що вказану суму не потрібно декларувати в розділі «грошові активи».

Беручи до уваги те, що кредитна відновлювальна лінія чітко не визначена законодавцем як вид доходу чи місцем зберігання активів суб'єкта декларування та членів його сім'ї, відповідно незазначення вказаних вище коштів в розділі 12 «Грошові активи» не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

При цьому, суд враховує, що вказана сума була врахована позивачем при відображенні грошових активів в розмірі 3 000 000,00 грн.

Щодо дотримання відповідачем порядку контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось, Порядок контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджено рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 р. № 56.

Відповідно до п. 14 розділу ІІІ вказаного Порядку повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:

1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань;

2) суб'єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Отже, перевірка повинна тривати не більше 60 календарних днів, а у виняткових випадках не більше 90 календарних днів.

Як вбачається з рішень Національного агентства від 24.04.2017 р. № 175 «Про початок проведення повної перевірки декларацій осіб, на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданих Президентом України, Прем'єр-міністром України та членами Кабінету Міністрів України» та від 22.06.2017 р. № 236 «Про продовження повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за 2015 та 2016 роки» повну перевірку декларації розпочато 24.04.2017 р., а відповідно, кінцевим днем прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації є 21 липня 2017 року.

Виходячи із наведеного, позивачем порушено строки проведення повної перевірки, оскільки рішення за її результатами прийнято лише 08.12.2017 р., тобто лише на 229 день з дня прийняття рішення про проведення перевірки, що вчинено в порушення п. 14 розділу ІІІ Порядку № 56.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Національного агентства «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415 та рішення Національного агентства «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України від 08.12.2017 р. № 1423.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини Справа "ОСОБА_12 проти України"(Заява N 21722/11), Страсбург, 9 січня 2013 року, остаточне 27 травня 2013 року йдеться про незалежність і безсторонність органів, які розглядають заяву та достатність такого перегляду та якість закону.

Пунктом 135 визначено, що «Суд зазначає, що незгода заявника з обраною процедурою є питанням тлумачення національного права, що перш за все є компетенцією національних органів. Проте Суд повинен перевірити, чи відповідає спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії (N 1)" [ВП], заява N 36813/97, пп. 190 та 191, ECHR 2006-V)».

Пунктом 175 визначено «Проте Суд визнає, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право у світлі своєї оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи (див. рішення від 27 травня 1996 року у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства", п. 33, Reports 1996-II). Логічним наслідком принципу загального застосування законів є те, що законодавчі акти не завжди є чітко сформульованими. Необхідність уникати надмірної жорсткості у формулюваннях та відповідати обставинам, що змінюються, означає, що багато законів неминуче мають більшою або меншою мірою нечіткі формулювання. Тлумачення та застосування таких актів залежить від практики (див. рішення у справі "Гожелік та інші проти Польщі" [ВП], заява N 44158/98, п. 64, ECHR 2004-I)».

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що оскільки допущенні позивачем помилки під час заповнення декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування були частково обумовлені нечіткістю формулювання законодавчих актів та відсутністю практики щодо заповнення останньої, суд, в світлі обставин даної справи та в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, вважає, що оскільки допущенні помилки були виявлені позивачем та усунуті, відповідно відомості вказані ним у декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування слід вважати достовірними.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Національного агентства повторно розглянути подану ОСОБА_1 декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, з урахуванням раніше наданих ОСОБА_1 пояснень, оскільки вважає, що скасування вищевказаних рішень, якими встановлено порушення позивачем порядку заповнення декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є належним та достатнім способом захисту його прав, що полягає в тому, що встановлені відповідачем порушення визнані судом протиправними, а декларацію позивача, в такому випадку, слід вважати такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача, що є підставою для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі часткового задоволення позову судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415.

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1, Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України від 08.12.2017 р. № 1423.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2560,00 гривень за рахунок Національного агентства з питань запобігання корупції.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст судового рішення складено та підписано 17.05.2018 р.