Справа № 810/464/18
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/464/18 Головуючий у 1 інстанції Лапій С.М. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури до Ірпінського міського голови ОСОБА_1, Ірпінської міської ради Київської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до суду в порядку ч. 4 ст. 53 КАСУ, пред'явивши вимоги про визнання протиправною бездіяльності Ірпінського міського голови ОСОБА_1 щодо неоприлюднення ним на офіційному веб-сайті Ірпінської міськради рішення ради від 23.02.2017 «Про затвердження Міської комплексної програми «Онкологія» на 2017-2021 роки» та зобов'язання відповідачів оприлюднити це рішення у запропонований позивачем спосіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суддя суду першої інстанції виходив з того, що питання порушені у позовній заяві не відносяться до сфери державних інтересів, а тому його вирішення не охоплюється правом прокурора, передбаченим ст.53 КАС України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у справі звернувся з позовом в якому зазначає, що внаслідок бездіяльності Ірпінського міського голови ОСОБА_1 щодо не оприлюднення на офіційному сайті прийнятого радою на 28-й сесії 7 скликання 23.02.2017 рішення, порушуються вимоги Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в України», Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На обґрунтування підстав для звернення до суду з даним позовом прокурором зазначено, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У першій частині ст. 17 Конституції України проголошено, що забезпечення інформаційної безпеки є справою всього українського народу. Таким чином, Україна як держава гарантує всім своїм громадянам конституційне право на інформаційну безпеку.

Тобто, доступність до будь-якої інформації є складовою інформаційної безпеки та декларується державою як її інтерес.

Правову основу інформаційної політики та безпеки становлять Конституція України, Закон України «Про основи національної безпеки України», Закон України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та інші закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Реалізація права на доступ до публічної інформації - це гарантована національним законодавством та міжнародними правовими актами можливість кожного отримувати безпосередньо від суб'єктів владних повноважень, а також організацій, підприємств, громадських об'єднань, що виконують специфічні функції та/або повністю чи частково фінансується з бюджету, офіційні документи про їх діяльність та можливість знайомитися з відомостями про себе.

Зокрема, Конституцією України, а саме ст. 34, гарантовано кожному право на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом лише в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтями 3, 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено гарантоване державою право на доступ до публічної інформації, її вільне отримання, поширення та будь-яке інше використання інформації, що була надана або оприлюднена та закріплено обов'язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію.

Ступінь розвиненості демократії в суспільстві визначається тим, наскільки держава спроможна гарантувати та захищати громадянські, політичні, соціальні, економічні, культурні та інші права своїх громадян.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» прийнято на виконання Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 5 жовтня 2005 року № 1466 «Про виконання обов'язків та зобов'язань Україною» та з метою забезпечення реалізації положень статті 34 Конституції України стосовно свободи інформації, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також для забезпечення ефективної реалізації права кожного на доступ до інформації.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, в тому числі органів місцевого самоврядування, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Зокрема, законом встановлено, що публічна інформація є відкритою, а доступ до неї забезпечується шляхом систематичного та оперативного її оприлюднення суб'єктами владних повноважень в офіційних друкованих виданнях та на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Зазначені вимоги Закону поширюються не лише на органи державної влади, інші державні органи, а і на органи місцевого самоврядування.

Таким чином, бездіяльність та невиконання Ірпінською міською радою встановленого нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації» обов'язку щодо оприлюднення прийнятих рішень на офіційному веб-сайті ради, порушує не лише вимоги чинного законодавства, а і інтереси держави у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина на доступ до публічної інформації, які полягають у порушенні гарантованої національним законодавством та міжнародними правовими актами доступності кожного до публічної інформації, що є складовою інформаційної безпеки та декларується державою як її інтерес.

Враховуючи, що у позовній заяві, на виконання вимог ч. 3 ст. 53 КАС України, прокурором чітко обґрунтовано, чому він звертається з вказаним позовом до суду і інтересах держави, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв'язку із чим прийшов до помилкового висновку про можливість повернення позовної заяви заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки вона не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 15.05.2018.