Справа № 806/179/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/179/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "15" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на скаргу від 21.10.2017 р. , -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в частині ненадання повної та достовірної інформації на скаргу від 21.10.2017 року; зобов'язати Міністерство юстиції України надати повну та достовірну інформацію на скаргу від 21.10.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.10.2017 року звернувся до відповідача зі скаргою на неправомірну бездіяльність підлеглих посадових осіб та запобігання корупційних ознак в їх діях.

Однак відповідач не надав повну та достовірну інформацію на його скаргу. Дані обставини стали підставою для звернення до суду для захисту свої прав.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, на припущеннях та без належних доказів відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що звернення позивача було розглянуто у межах компетенції по суті порушених питань, за результатами чого уповноваженим на те органом було надано відповідь.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.10.2017 року позивач направив на адресу Міністерства юстиції України скаргу від 21.10.2017 року, в якій повідомив, що 11.09.2017 року рекомендованим листом направив виконавчий лист та копії посвідчень щодо виконання рішення Богунського районного суду від 31.05.2017 року, але Богунський ВДВС вступив в неправомірний зв'язок з боржником та має ознаки корупційних, копію про відкриття виконавчого провадження не отримано та боржник заявляє, що він купив органи ДВС.

В скарзі позивач просив Міністерство юстиції України: 1) провести перевірку щодо бездіяльності підлеглих посадових осіб щодо корупційних діянь та сповістити йому; 2)направити ОСББ "Теплий стан" вимогу щодо виконання рішення Богунського районного суду від 31.05.2017 та стягнення виконавчого збору; 3) виконати рішення суду.

Листом від 02.11.2018 року №Б-26298/20.4 Міністерство юстиції України звернення ОСОБА_2 від 21.10.2017 року, що надійшло 26.10.2017 року, було направлено за належністю для розгляду в межах компетенції до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що повідомлено заявника на адресу, вказану у його зверненні.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Отже, Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які містять різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо), а також окремий порядок розгляду кожного із виду звернення.

У даному випадку скарга позивача розглядалася у відповідності до положень Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно ч. 6 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Відповідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно ч.1 ст.16 Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами ст.19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

У ч.1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже, чинним законодавством закріплений прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну та обґрунтовану відповідь на звернення громадян у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Відповідно до ч.3 ст.7 зазначеного Закону, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство юстиції України виконало вимоги ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян", оскільки звернення позивача було надіслано для розгляду за належністю у визначені строки та про даний факт його було повідомлено письмово, що свідчить про відсутність бездіяльності відповідача у ненаданні повної та достовірної інформації на звернення від 21.10.2017 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що про результати та хід розгляду звернення від 21.10.2017 року, ОСОБА_2 було повідомлено уповноваженим на розгляд такого звернення органом.

Також колегія суддів зазначає, що Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями ні направляти вимоги, ні виконувати рішення суду. Такі органи та уповноважені особи визначені Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Доводи апеляційної скарги, що позивач не отримав відповідь про направлення його звернення за належністю суд оцінює критично, оскільки всі подальші дії відповідача свідчать, що іншими учасниками спірних правовідносин, а зокрема і органами, які розглядали звернення по суті, таке було отримано. Хоча матеріали справи і не містять доказів вручення позивачу такої відповіді, однак колегія суддів не має сумнівів, що така направлялася.

Передача звернення за належністю і не направлення копії відповідного листа позивачу виглядають нелогічним і позбавлені усякого сенсу.

Зважаючи на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "15" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "21" травня 2018 р.