Справа № 304/448/18
Суддя: Шешеня М. О.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/448/18
Провадження № 2-а/304/15/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

з участю секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №304/448/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БР №535943 від 30 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БР №535943 від 30 березня 2018 року, винесену інспектором взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 березня 2018 року інспектором взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Закарпатській області ОСОБА_2 відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №535943, згідно якої він, того ж дня о 16.10 год. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород н/з 231 км. при здійсненні пасажирських перевезень за встановленим маршрутом транспортного засобу загального користування, порушив визначений законодавством порядок з органами НПУ, схеми та розкладу руху всупереч ПКМУ 278, вимоги дорожнього знаку 32.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.140 КУпАП. Згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказану постанову вважає незаконною, такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки на вимогу інспектора надати докази на підтвердження вищезазначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування він надав НОМЕР_1 міжміського автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень «Мокра-Минай (Ядзакі Україна)», розроблений 11 лютого 2011 року. Інспектор проігнорував надані позивачем документи, ствердивши про порушення ним Правил дорожнього руху України. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання також не з'явився, однак на пропозицію суду, яку було викладено в ухвалі від 25 квітня 2018 року, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що інспектор повідомив позивачу у чому полягає суть адміністративного правопорушення та розяснив норми КупАП, пункти ПДР України та положення Постанови КМУ №278, які були таким порушені. У паспорті №17, який надав ОСОБА_1, визначений маршрут руху, якого повинен дотримуватися водій, однак останній рухався по автомобільній дорозі Львів-Самбір-Ужгород, яка не відноситься до визначеного у Паспорті №17 маршруту руху, у звязку з чим, маршрут, за яким рухався водій, не було погоджено у встановлено законом порядку в органах НПУ. Крім цього, вищевказаний паспорт було погоджено 11 лютого 2011 року, при цьому відповідно до п. 4.4 Постанови КМУ №278, паспорти маршрутів регулярних спеціальних перевезень з періодичністю не рідше ніж раз на два роки підлягають перегляду відповідними організаторами перевезень та підрозділами Деравтоінспекції на предмет відповідності відомостей, внесених до паспорту маршруту, за результатами якого складається відповідний акт, який підшивається до паспорта руху. Таким чином, у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП, внаслідок чого і було винесено оскаржувану постанову, а тому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 30 березня 2018 року інспектором взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Закарпатській області ОСОБА_2 відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №535943, згідно якої він, того ж дня о 16.10 год. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород н/з 231 км. при здійсненні пасажирських перевезень за встановленим маршрутом транспортного засобу загального користування, порушив визначений законодавством порядок з органами НПУ, схеми та розкладу руху всупереч ПКМУ 278, вимоги дорожнього знаку 32.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.140 КУпАП. Згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Разом з цим, в ході судового засідання встановлено відсутність будь-яких належних та допустимих доказів (матеріалів фотофіксації, письмових показань свідків тощо) порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, а саме того, що позивач порушив визначений законодавством порядок з органами НПУ, схеми та розкладу руху всупереч ПКМУ 278, вимоги дорожнього знаку 32.1 ПДР України та рухався по автомобільній дорозі, яка не відноситься до визначеного маршруту руху.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом п.1 ч.1 ст.20 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як розяснює п.3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.27 цього Кодексу штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст.222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч.2 ст.140 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, на підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином враховано та дотримано вищенаведених норм чинного законодавства України, а також враховуючи те, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19, 62 Конституції України, ст.ст.6-10, 14, 241-244, 246, 251, 286 КАС України, ст.ст.7, 33, 222, 251, 258, 288 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 (місцезнаходження: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Кошового, 2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БР №535943 від 30 березня 2018 року - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №535943 від 30 березня 2018 року, винесену інспектором взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається у письмовій формі до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:ОСОБА_4