Справа № 127/27155/17
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

21 травня 2018 р. Справа № 127/27155/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, за наслідком розгляду якої 02.03.2018 р. прийнято рішення про задоволення позову.

17.05.2018 р. р. на адресу суду надійшла заява відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницьккій області (вх. №19954) про встановлення способу і порядку виконання рішення по справі №127/27155/17.

Ознайомившись з даною заявою та доданими матеріалами суд вважає, що вона підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частин першої -другої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, згідно частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір"(в редакції чинній на момент подання заяви) за подання до адміністративного суду заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення сплаті підлягає судовий збір в сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 року становить 1762 гривень.

Отже, за подання до адміністративного суду заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення суду передбачено сплату судового збору.

Однак, такий заявником не сплачено. Натомість в прохальній частині заяви , заявник просить звільнити його від сплати судового збору, вказуючи, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" не передбачено сплату судового збору за подання заяви про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Водночас, пп. 6 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону встановлює обов'язок сплати судового збору за подання такої заяви.

Визначаючись щодо наявності підстав звільнення заявника від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI із змінами (далі - Закон).

Згідно частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 3 вказаного Закону визначено випадки, у яких судовий збір не справляється.

Так, пунктом 3 частини другої статті 4 Закону встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення. При цьому дана норма була чинною на момент набрання чинності Законом, і діє на станом на даний час.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 № 484-VIII внесено зміни до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI частину 2 статті 4 викладено в новій редакції, згідно якої підпунктом 6 пункту третього передбачено, що за подання до адміністративного суду заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення встановлюється ставка судового збору 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З цього приводу слід зазначити наступне.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання.

Загальні правила нормативно-правового акта, прийнятого пізніше, підлягають переважному застосуванню перед загальними правилами нормативно-правових актів тієї ж та меншої юридичної сили, прийнятих раніше. У такому ж порядку надається перевага спеціальним правовим приписам пізніше прийнятого нормативно-правового акта перед спеціальними правовими приписами раніше прийнятого нормативно-правового акта.

Внесення змін до нормативно-правового акта не перетворює весь такий акт у пізніше прийнятий і такий, положення якого підлягають переважному застосуванню перед раніше прийнятими нормативно-правовими актами такої ж юридичної сили. Перевагу при правозастосуванні перед раніше прийнятими законами мають лише положення нового нормативно-правового акту (положення раніше чинного нормативно-правового акту, до яких внесені зміни, або положення, якими цей акт доповнено новим нормативно-правовим актом).

Отже, враховуючи те, що до Закону України "Про судовий збір" внесено зміни, зокрема встановлено, що за подання заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення сплачується судовий збір та такі підлягають застосуванню на момент подання заяви, заявник не звільнений від сплати судового збору з підстав вказаних у заяві.

Окремо, суд вказує, що згідно частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З даної норми видно, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника.

В свою чергу, наведені позивачем у заяві мотиви, не свідчать про важкий матеріальний стан, адже на його підтвердження не надано жодних доказів.

Відтак, заява про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви задоволеню не підлягає.

Окремо, суд зазначає, що питання щодо залишення без руху заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення суду не врегульовано процесуальним законодавством, а відтак, суд застосовує аналогію закону.

Так, відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

За правилами визначеними частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене вважаю, що дану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 171, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

відмовити Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

Заяву про встановлення способу і порядку виконання рішення суду - залишити без руху.

Запропонувати заявнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, а саме, сплатити судовий збір за подання заяви про встановлення способу та порядку виконання рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна