Справа № 817/569/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/569/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря Кошиль О.Ю.,

представника відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" травня 2017 р. у справі за позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу ,

суддя в 1-й інстанції - Щербаков В.В. ,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017р. Головне управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу з орендної плати за земельні ділянки в сумі 285079,24грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 21.03.2017 за ОСОБА_2 перед бюджетом рахується податковий борг з орендної плати за земельні ділянки в сумі 285079,24грн. Вказаний борг у добровільному порядку відповідачем не сплачений. Як зазначає податковий орган контролюючим органом проведено нарахування суми податку податковим повідомленням -рішенням форми "Ф" №2057-1305 від 05.07.2016р. , №8545648 від 31.08.2015р. та №7337-15 від 20.06.2014р. Сплати податкового боргу не відбулось. Також відповідач зазначає про те, що 29.09.2009р. ДПІ у м.Рівне виставила податкову вимогу форми "Ю" №2/463 на суму 17027,22 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.05.2017р. позов задоволено повністю. Стягнуто з позивача (ідентифікаційний №) до місцевого бюджету м.Рівного Рівненської області податковий борг з орендної плати за земельні ділянки в сумі 285 079,24грн. (двісті вісімдесят п'ять тисяч сімдесят дев'ять гривень двадцять чотири копійки).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. На думку скаржника, податковий борг по податковій вимозі від 19.08.2009р. та від 29.08.2009р. має статус безнадійного , відповідно податковим органом неправомірно, за відсутності правових підстав проведено списання вказаного податкового боргу. Також, скаржник звертає увагу суду на те, що відповідач не направляв на адресу позивача податкової вимоги, сформованої на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.06.2014р. та від 31.08.2015р. , чим порушив приписи ст. 59 ПК України, а тому ним не була дотримана процедура стягнення податкового боргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення скарги відповідача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №8545648 від 31.08.2015р., яким визначено відповідачу суму грошових зобов'язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 86549,55 грн. (а.с.13);

- №7337-15 від 20.06.2014р., яким визначено відповідачу суму грошових зобов'язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 74504,18 грн. (а.с.14);

- №2057-1305 від 05.07.2016р. , яким визначено відповідачу суму грошових зобов'язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 124025,51 грн. яке в матеріалах справи відсутнє.

Як зазначає позивач, станом на 23.03.2017р. за відповідачем рахується податковий бог в сумі 285079,24 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, оскільки відповідач не оскаржував податкових повідомлень-рішень та податкових вимог, то загальна сума податкового боргу є узгодженою і підлягає сплаті.

Колегія суддів, перевіривши наведені у скарзі доводи відповідача, дійшла висновку , що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст.16 цього Кодексу встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати про відсутність обов'язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 ст. 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв'язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 ПК України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що податкова вимога , сформована на підставі податкових повідомлень рішень форми "Ф" №8545648 від 31.08.2015р., №7337-15 від 20.06.2014р., №2057-1305 від 05.07.2016р. на адресу відповідача не надсилалась та не вручалась (в матеріалах справи відсутні відомості, які свідчать про протилежне). Що в свою чергу свідчить про те, що позивачем не було дотримано процедури стягнення податкового боргу.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018р. справа №813/1703/16 (провадження К/9901/3529/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Безпідставними є посилання суду в постанові на податкові вимоги "Ф1" та "Ф2" , які в розумінні пункту 101.2 статті 101 ПК України є безнадійним податковим боргом.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому воно підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" травня 2017 р. скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову Головного управління ДФС у Рівненській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "21" травня 2018 р.