Справа № 804/214/3170/17
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року Справа № 804/214/3170/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Боженко Н.В. розглянувши у спрощеному провадженні (письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -
05 лютого 2018 року засобами поштового звязку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю надійшла адміністративна справа № 804/214/3170/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі відповідач), в якому позивач просить:
- визнати дії Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у відмові по нарахуванню і виплати компенсації втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати неправомірними;
- зобовязати Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати з 23.05.2008 року по 18.09.2014 року в сумі 3 912,52 грн.;
- стягнути з Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати з 23.05.2008 року по 18.09.2014 року в сумі 3 912, 52 грн.;
- зобовязати Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, як субєкта владних повноважень подати протягом 15 днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2010 року управління Пенсійного фонду України у Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зобовязано проводити нарахування додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю з 23 травня 2008 року у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 50 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, кошти на виконання даного рішення суду він отримав лише 29 березня 2017 року, звернувшись до відповідача з заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, отримав відповідь, що підстав для нарахування компенсації втрати частини пенсії не має.
Ухвалою суду від 09.02.2018 року дану справу прийнято до провадження, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21 березня 2018 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого було зазначено, що дії управління є законними, оскільки відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чітко вказано, що «нараховані суми пенсій, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за будь-який час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів», у звязку з чим вина відповідача відсутня, а тому підстави для виплати компенсації в даному випадку також відсутні.
Разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем заявлено клопотання про заміну відповідача по справі.
Ухвалою суду від 02.04.2018 року було допущено заміну відповідача Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
29 березня 2018 року до суду надано відповідь на відзив, де позивач зазначив, що ним не було пропущено строк звернення до суду, а посилання відповідача на місячний строк звернення до суду є необґрунтованим, в тому числі позивач просив задовольнити позовні вимоги з посилання на Закон України "Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та на ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув адміністративну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який є правонаступником Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2010 року, яка набрала законної сили 21.06.2011 року, позов ОСОБА_1 було задоволено, зобовязано управління Пенсійного фонду України у Саксаганському районі м. Кривого Рогу проводити нарахування додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю з 23 травня 2008 року у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 50 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2013 року було змінено спосіб та порядок виконання вказаної постанови та стягнуто з управління Пенсійного фонду України у Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заборгованість у сумі 12 023,89 грн. із виплати ОСОБА_2 з 23 травня 2008 року 75% мінімальних пенсій за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період згідно ст. 50 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Позивач надав виконавчий лист з додатками до Державної канзначейської служби України, які були прийнятті до виконання 18.09.2014 року, що підтверджується матеріалами справи.
Нараховану суму пенсії у розмірі 12 023,89 грн. позивач отримав лише 29.03.2017 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 30.03.2017 року та не заперечується представником відповідача у відзиві на позовну заяву.
31 березня 2017 року позивач звернувся з листом до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив здійснити розрахунок та виплатити йому компенсацію за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 23 травня 2008 року по 17 вересня 2014 року на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».
Листом № П-41 від 12.04.2017 року Криворізьким центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовлено позивачу у виплаті компенсації за втрату частини доходів, та зазначено, що виплата пенсії, нарахованої йому на підставі рішення суду, можлива лише за умови фінансування таких витрат за рахунок Державного бюджету України, проте, фінансування коштів на такі виплати в розмірах понад передбачених Державним бюджетом України не здійснювалось.
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь - яким строком з нарахуванням компенсації частини доходів. При цьому, компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 для реалізації цілей та завдань згаданого Закону.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 11.02.2003 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 року у справі № 522/5664/17 (ЄДРСР 72364307), постанові від 20.02.2018 року по справі №336/4675/17 (ЄДРСР 72364727)
З аналізу викладеного суд приходить до висновку, що відсутність відповідного бюджетного фінансування УПФУ для вчасної виплати нарахованої на виконання рішення суду пенсії не звільняє пенсійний орган від обов'язку компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати відповідно до вищевказаних норм.
Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у виплаті компенсації пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати є неправомірною, оскільки виплата пенсії та додаткової пенсії особі на підставі рішення суду не змінює суті цих виплат та не перетворює їх в одноразову виплату, а тривале не нарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача, у зв'язку з призначенням позивачу заниженого розміру пенсії, внаслідок порушення закону, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду.
Також, суд зазначає, що позивач звернувся до суду у строк визначений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо зобовязання відповідача подати у пятнадцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення у даній, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; За наслідками розгляду звіту субєкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника субєкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, суд вважає, що зобов'язати надати такий звіт, це право суду, а не обов'язок, в тому числі доказів невиконання судового рішення у майбутньому не надано а тому, суд не вбачає підстав для застосування ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із правил частин першої та пятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п 8 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", доказів понесення судових витрат сторонами не надано, відтак судові витрати присудженню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в нарахуванні і виплаті компенсації втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати протиправними.
Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати, за період з 23.05.2008 року по 18.09.2014 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено у повному обсязі 02.04.2018 року.

Суддя ОСОБА_4