Справа № 804/1341/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року Справа № 804/1341/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі - Чорної М.В.
представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капарол Дніпро» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування пунктів за номерами 2, 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 припису №4-616-9-3 від 25.01.2018 року, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищезазначеним позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати пункти №№ 2, 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 припису №4-616-9-3 від 25.01.2018 року, а також стягнути з Державного бюджету у повному обсязі суму, сплачену у якості державного мита за подання даного позову.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України щодо етапу виконання припису від 27.11.2015 року №4-5590-11-3, виданого за результатами акту планової перевірки від 02.11.2015 р. - 20.11.2015 р. ТОВ «Капарол Дніпро». Позивач не погоджується з актом перевірки та винесеним на його підставі приписом і вважає вищезазначені пункту припису такими, що суперечать діючому законодавству і не відповідають дійсним обставинам справи.
Позивач також зазначив, що підставою позапланової перевірки стала перевірка стану виконання припису 2015 року, проте відповідач перевірив не тільки - питання, зафіксовані у приписі 2015 року, а й інші питання, що, відповідно не були предметом припису 2015 року. Припис відповідача повинен містити вказівки на конкретні порушення норм чинного законодавства, які виявлені в процесі перевірки, із зазначенням терміну їх усунення. При цьому, припис не може бути декларативним, тобто посилатися на загальні норми, яких підприємство повинно дотримуватися повсякчасно на протязі всієї своєї діяльності і без наявності такої вимоги контролюючого органу. Вказане свідчить про неприпустимість винесення припису з постійним терміном виконання та вказівкою на дотримання загальних норм чинного законодавства, що в свою чергу призведе до втручання у господарську діяльність підприємства та створить підстави для постійних позапланових перевірок останнього.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представники відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнали та зазначили, що підставою для здійснення позапланової перевірки ТОВ «Капарол Дніпро» стала перевірка виконання припису № 4-5590-ГІ-З від 27.11.2015 року виданого за результатами планової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони природного середовища ТОВ «Капарол Дніпро». Припис прийнято підприємством до виконання.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» основними принципами охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обовязковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні, господарської, управлінської та іншої діяльності; запобіжний характер заходів щодо охорони навколишнього природного середовища; компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Таким чином, Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області як орган державного нагляду (контролю), який зобовязаний здійснювати перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог природоохоронного законодавства та вживати заходів щодо недопущення порушень законодавства.
Представники відповідача також зазначили, що припис № 4-5590-11-3 від 27.11.2015 року містить п.1, яким зобовязано субєкта господарювання дотримуватись вимог природоохоронного законодавства при здійсненні діяльності з посиланням на ст.ст.3, 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Також, в приписі від 27.11.2015 року містять пункти 5, 23, зміст яких перевірявся в 2018 році та є предметом спору. Таким чином, Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області при проведенні позапланової перевірки діяла виключно в межах повноважень та підстав проведення перевірки, а прийнятий за її наслідками припис №4-616-9-3 від 25.01.2018 року є цілком законним та вірним. За таких обставин, представники відповідача просили суд у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки щодо додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №99-7/18 від 18.01.2018 року.
На підставі акту відповідачем було винесено припис №4-616-9-3 від 25.01.2018 року.
Правомірність та обґрунтованість пунктів за номерами 2, 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 припису №4-616-9-3 від 25.01.2018 року є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон).
Відповідно до ст.1 Закону державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Стосовно оскаржуваних пунктів припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-616-9-3 від 25.01.2018 року суд зазначає наступне.
Згідно з ч.8 ст.7 вказаного Закону припис це обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Аналогічні положення містяться в Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464, який визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів.
Так, згідно пункту 4.22. Порядку встановлено, що на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до пункту 4.25. Порядку строк виконання припису встановлює державний інспектор залежно від виявлених порушень природоохоронного законодавства, але не більше ніж 6 місяців. У разі неможливості виконання приписів у встановлені в них строки суб'єкт господарювання, що перевірявся, може звернутись до органу Держекоінспекції для їх продовження з обґрунтуванням та підтверджуючими документами, оформленими належним чином.
Згідно з пп.1.4. Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Мінприроди від 10.09.2008 р. № 464, акт перевірки це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.
Суд зазначає, що оскаржуваний припис Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-616-9-3 від 25.01.2018 року за своєю формою відповідає встановленим вимогам чинного законодавства та є розпорядчим документом органу державного нагляду (контролю), в якому безпосередньо встановлюються вимоги щодо усунення порушень діючого законодавства, виявлених під час перевірки, як про це зазначено у Законі України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що припис органу державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції виноситься лише у випадку виявлення під час перевірки порушень вимог природоохоронного законодавства та повинен містити вимогу щодо усунення цих порушень в термін, що не повинен перевищувати строк шість місяців.
Так, ТОВ «Капарол Дніпро» відповідно до вимог чинного законодавства було затверджено звіт по інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин, розробленого ПРАТ «ВТП «Укренергочормет», затвердженого у 2017 році. Даний Звіт розроблювався на підставі Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10 лютого 1995 року №7, відповідно до даного Звіту наведена повна характеристика наявних на підприємстві джерел викидів та здійснені інструментальні вимірювання викидів забруднюючих речовин на підставі відбору й аналізу проб згідно методик виконання вимірювань (МВВ), допущених до використання та наведених у «Переліку методик виконання-вимірювань складу та властивостей про обєкти довкілля, викидів, відходів і скидів, тимчасово допущених до використання Мінекоресурсів України», затвердженого Наказом Мінекоресурсів України від 03.11.2003 року №98.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1780 затверджено Порядок розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, у якому зазначено, що перелік типів устаткування, за якими розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, визначається Мінприроди.
На виконання зазначеного Порядку Міністерством охорони навколишнього природного середовища України було видано наказ від 16.08.2004 року №317, яким затверджено Перелік типів устаткування для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел. Перелік є вичерпним. До цього переліку не входять а ні 3 пересувні електричні палетайзари, а ні 4 герметичні ємності для зберігання сировини.
ТОВ «Капарол Дніпро» згідно Переліку інвентаризувало обладнання та устаткування, яке може спричинити викиди забруднюючих речовин, на підставі чого отримано необхідні дозволи.
Окрім іншого, згідно з п.1.9 Наказу №7 відповідальність за достовірність результатів, повноту і якість інвентаризації, а також за якість наданого звіту несе організація, яка виконувала дану роботу.
Пунктом №3 Припису позивачу приписано до 01.06.2018 року отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з урахуванням всіх джерел викидів.
З ОСОБА_2 перевірки вбачається, що під час проведення перевірки відповідачем зафіксовано використання витяжної труби калориферної печі, 4 ємностей для зберігання сировини, 3 політайзерів та місця загрузки сухої речовини в приміщенні виробництва водних емалей без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що, на думку перевіряючого, є порушенням ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
Як обґрунтування відповідач наводить на стор.3 акту перевірки, що інвентаризації джерел викидів та діючий дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря не відповідають фактичному стану підприємства, а саме: не враховані обсяги викидів від витяжної труби калориферної печі, 4 ємностей для зберігання сировини, 1 політайзер в залі розливу, 1 політайзер в залі готової продукції, 1 політайзер та місце загрузки сухої речовини в приміщенні виробництва водних емалей.
В свою чергу за змістом ст.1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоровя людини та стан навколишнього природного середовища. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що отримувати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами необхідно субєктам господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин, які справляють негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.
Єдиний механізм проведення та оплати робіт, повязаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами встановлює Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян підприємців, які отримали такі дозволи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №302.
Відповідно до даного Порядку, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.
Отже, законодавець встановив обовязок отримувати даний дозвіл тим підприємствам, які експлуатують об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші.
Як зазначалось вище перелік типів устаткування для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел є вичерпним і до нього не входять 4 ємності для зберігання сировини, 3 електричні палетайзери.
Акт перевірки ні містить належного документального підтвердження того, що позивачем у його діяльності під час використання 4 ємностей для зберігання сировини та 3 електричних палетайзерів здійснюються саме викиди забруднюючих речовин, що справляють негативний вплив на здоровя людини та стан навколишнього природного середовища.
Позивачем також зазначалося, що відповідачем під час проведення перевірки ТОВ «Капарол Дніпро» на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства, наслідками якого складено акт, не було вчинено відповідних дій щодо відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань для зясування чи дійсно підприємством здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
ТОВ «Капарол Дніпро» надавало інструкції з використання до зазначених палетайзерів. Інструкції підтверджують, що джерелом живлення для цих палетайзерів є електрична енергія, що само по собі не передбачає жодних викидів в атмосферне повітря.
Окрім іншого, позивач направив запит №579 від 16.02.2017 року до ПРАТ «ВПТ «Укренергочормет» з приводу чи є електричний палетообмотувач та 4 ємності для зберігання сировини джерелом будь-яких викидів в атмосферне повітря.
ТОВ «Капарол Дніпро» отримало відповідь від ПРАТ «ВПТ «Укренергочормет» №9 від 19.02.2017 року, в якій зазначено, що до звіту з інвентаризації джерел викидів не були враховані як джерела утворення 4 ємності для зберігання сировини та палетайзери для пакування готової продукції. Ємності для зберігання сировини є герметичним обладнанням, й тому ємності не являються джерелами утворення забруднюючих речовин при зберіганні сировини. Крім того, згідно проведеної інвентаризації, ємності знаходяться в приміщенні цеху. З приміщення цеху забруднюючі речовини потрапляють в атмосферне повітря через стаціонарні джерела №№9, 10, 11. Концентрація викидів забруднюючих речовин на цих джерелах прийняті згідно з протоколами проведення досліджень повітря робочої зони, які додаються до інвентаризації. Палетайзери - це обладнання для пакування, облаштоване електродвигуном, який обертає піддон з продукцією навколо поліетиленової плівки, яка відрізається вручну ножем. Ця технологічна операція не супроводжується підвищеною температурою і тому палетайзер не є джерелом утворення забруднюючих речовин. На дане обладнання не встановлені нормативи питомих викидів забруднюючих речовин в атмосферу згідно «Збірника показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в «атмосферне повітря різними виробництвами». Донецьк-2004, УкрНТЕК. Калориферні печі (піч-булерьйан), наведені в звіті з інвентаризації, як стаціонарні джерела викиду №№ 7, 8, 14, 16, 17, 18 (місця можливого розташування булерьянів, згідно до виробничих потреб) і на ці джерела підприємством отримано дозвіл.
ТОВ «Капарол Дніпро» надавало технологічний паспорт на ємкості для зберігання сировини, який підтверджує можливість їх герметизації, яка була реалізована підприємством. Вимога щодо герметичності цих ємностей є необхідною складовою виробничого процесу з огляду на той факт, що до сировини, яка зберігається у цих ємкостях, не повинні потрапляти мікроорганізми із навколишнього середовища, оскільки зростає ризик зараження сировини і вона буде непридатна для виготовлення готової продукції.
Разом із цим, акт перевірки не містить жодних посилань на нормативно-правові акти, які б вказували на обовязок позивача включати це обладнання до інвентаризації як таке, що може утворювати та які б підтверджували наявність викидів з електричних палетообмотувачів та ємностей для зберігання сировини, під час перевірки інспектори не витребували у позивача паспорти виробника на ці прилади.
Підставою позапланової перевірки, результати якої оскаржуються позивачем в цій справі, стала перевірка припису від 27.11.2015 року №4-5590-11-3, виданого за результатами акту планової перевірки від 02.11.2015 р. - 20.11.2015 р.
Отже, останній плановий захід з перевірки питань дотримання підприємством позивача норм природоохоронного законодавства відбувся в листопаді 2015 року.
Станом на листопад 2015 року на балансі підприємства вже знаходились 3 електричні палетообмотувачі: 2 палетообертаючі машини Value Warp WRO (далі - палетайзер 1, палетайзер 2); 1 полуавтоматична машина для пакування палет стретч-плівкою PAKLET F1 L-M (далі - палетайзер 3).
Разом із цим, 4 ємностями для зберігання сировини, які знаходяться на балансі підприємства з 11.03.2011 року, що підтверджується видатковою накладною №7 від 11.03.2011 року.
Позивач також зазначав, 3 палетайзери, 4 ємності для зберігання сировини, що на думку відповідача є джерелами утворення викидів, знаходяться на балансі підприємства з 31.12.2008 року, з 11.03.2011 року, тоді як в період з моменту придбання підприємством зазначеного обладнання і до позапланової перевірки, результати якої оскаржуються в цьому провадженні.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача, з приводу того, що не враховані обсяги викидів від витяжної труби калориферної печі не відповідає дійсності з огляду на те, що позивач у встановленому законом порядку, здійснило інвентаризацію та отримало дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТОВ «Капарол Дніпро».
Вказаний Дозвіл включає в себе всі наявні на ТОВ «Капарол Дніпро» джерела утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря Зокрема в Дозволі вказані 6 джерел викидів, зафіксовані під номерами: 7 - труба (калориферна піч); 8 - труба (калориферна піч); 14 - труба (калориферна піч); 16 - труба (калориферна піч); 17 - труба (калориферна піч); 18 - труба (калориферна піч).
До того ж, акт перевірки не містить жодних відомостей щодо ймовірного місця знаходження витяжної калориферної труби як неврахованого джерела викидів, не робились жодні вимірювання на предмет наявності можливих викидів. Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Таким чином, окрім зафіксованих в Дозволі джерел утворення викидів, на підприємстві не існує інших труб (калориферних печей) - джерел викидів.
Щодо місця загрузки сухої речовини в приміщенні виробництва водних емалей ТОВ «Капарол Дніпро».
Так, описане місце завантаження сухої речовини в приміщенні виробництва водних емалей дисольвер, що являє собою обладнання для зміщування сухої та рідкої сировини. Для фільтрації пилу, що утворюється в процесі засипки, до дисольверу підєднана аспіраційна установка. Окреслені дисольвер та аспіраційна установка були включені в інвентаризацію як джерела утворення викидів та на них отримано відповідний дозвіл. Підтвердженням цьому є їх наявність в інвентаризації джерел викидів по ТОВ «Капарол Дніпро», таблиця 2.1, стор.20, №19: «цех з виробництва емалей на водній основі дисольвер ДГ-37 (аспіраційна установка АУ ІВ-186.00) Дисольвер ДБВС - 5,5» під тим же номером (№19) це джерело значиться і в отриманому дозволі.
Інших місць засипки сухої речовини в приміщенні виробництва водних емалей ТОВ «Капарол Дніпро» не існує.
Таким чином, пункти 2, 3, 4 припису №4-616-9-3 від 25.01.2018 року є протиправними, оскільки відповідачем не доведено, що ТОВ «Капарол Дніпро» здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Пунктом 5 Припису визначено: «організувати ведення первинного обліку в сфері охорони атмосферного повітря», проте чинне законодавство не передбачає порядок ведення такого обліку та не визначає данні, що підлягають такому обліку, а отже п.5 Припису є протиправним, оскільки можливість його реалізації відсутня.
Відповідно до п.250.2 ст.250 Податкового Кодексу України платники податку складають податкові декларації за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 715 від 17.08.2015 року та подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні обєкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи обєктів; за утворення радіоактивних відходів та тимчасове зберігання радіоактивних відходів понад установлений особливими умовами ліцензії строк - за місцем перебування платника на податковому обліку у контролюючих органах.
Натомість, відповідачем не надано жодних доказів наявності порушень, щодо забезпечення здійснення розрахунку податкового зобовязання з екологічного податку в повному обсязі, а отже й п.6 спірного припису є протиправним.
Відповідно до ст.6 Закону України від 05.04.2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877) закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення позапланових заходів.
Згідно з абз.9 ч.1 ст.6 Закону №877 під час проведення позапланове заходу зясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обовязковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону, зазначено частиною 2 статті 6 Закону №887
Пункти за номерами 18, 19, 20 припису, що є предметом оскарження в межах цього позову, не були наявні в попередньому приписі, який і став підставою для проведення позапланової перевірки.
Як вбачається з припису 2015 року, ним покладено на позивача обовязок щодо дотримання загальних норм Закону України «Про охорону навколишнього середовища» (статті 3, 51). Зокрема, стаття 3 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» визначає основні принципи охорони навколишнього природного середовища, а стаття 51 - екологічні вимоги до розміщення, проектування, будівництва, реконструкції, введення в дію та експлуатації підприємств, споруд та інших обєктів.
Відповідно до ст.1 Закону України від 05.03.1998 року №187/98-ВР «Про відходи» відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
Згідно з розділом 2 Наказу Мінекобезпеки, від 27.10.1997 року № 171 «Про затвердження Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства» (далі - Наказ №171) відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
Пунктом 3.2. Наказу №171 визначено, що землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.
В свою чергу, залізобетонні конструкції, які відповідач класифікує як відходи, до таких не відносяться з огляду на те, що ці конструкції є будівельними матеріалами, завезеними підрядною організацією ТОВ «Дніпробудкомпані» на територію ТОВ «Капарол Дніпро» в рамках договору будівельного підряду № 14/12-2017смр від 14.12.2017 року. На підтвердження цього наданий лист від ТОВ «Дніпробудкомпані» №20/06-1 від 22.01.2018 року, в якому наведено перелік робіт, для виконання яких і необхідні зазначені залізобетонні конструкції, а саме «ТОВ «Дніпробудкомпані» підтверджує, що залізобетонні конструкції та металоконструкції були завезені на будівельний майданчик ТОВ «Капарол Дніпро» в межах договору будівельного підряду №14/12-2017смр від 14.12.2017 р. для будівництва цеху сухих будівельних сумішей за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, с.Васшівка, вул.Переможна, 1-з.
Серед залізобетонних конструкцій наявні ребристі плити - перекриття, плити - перекриття пустотні, плити дорожні, бордюри.
Позивач також зазначав, що підприємство належним чином оформило у Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт по об'єкту будівництва «Цех сухих будівельних сумішей».
Таким чином, залізобетонні конструкції, які відповідач відносить до відходів, ними не являються. До того ж, зберігання зазначених залізобетонних конструкцій здійснювались на спеціально відведеному майданчику для зберігання будівельних матеріалів, який було визначено наказом по підприємству №33-буд від 03.01.2018 року та схемою, що є додатком цього наказу.
Суд звертає увагу, що законодавець (п.3.2. Наказу №171) однозначно повязує засмічення/можливість засмічення земель із наявністю на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття тощо.
Під час перевірки ТОВ «Капарол Дніпро» зазначало, що територія, на якій розміщала залізобетонні конструкції, є спеціально обладнаним майданчиком для зберігання будівельних матеріалів, а не відкритим ґрунтом.
Даний факт було відображено в акті перевірки (стор. 5), до того ж в акті жодним чином не окреслено про те, що описані вище залізобетонні конструкції знаходились на відкритому ґрунті.
В свою чергу зазначені залізобетонні конструкції знаходились на бетонному заснуванні.
Так, під час перевірки відповідачем не проводилось жодних відборів проб та зразків ґрунту з метою встановлення наявності в ньому забруднюючих речовин та не доведено самого факту можливості існування небезпечних наслідків від забруднення, засмічення орендованої позивачем земельної ділянки, а отже пункти припису №18, 19, 20 є не правомірними.
Відмовляючи у задоволенні решти позову, суд виходить із наступного.
Згідно з ст.17 Закону України «Про відходи» субєкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини, призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами та забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами.
Згідно з ст.26 Закону України «Про відходи» державному обліку та паспортизації підлягають в обов'язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України. Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 01.11.1999 р. № 2034 «Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів», яка розроблена відповідно до статті 26 Закону України «Про відходи», визначено що цей Порядок встановлює єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов'язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними.
У цьому Порядку визначено, що інвентаризація відходів - це комплекс разових організаційно-технічних заходів з виявлення, ідентифікації, опису і реєстрації відходів, обліку обсягів їх утворення, утилізації та видалення, а також виявлення і обстеження місць утворення відходів і об'єктів поводження з ними.
В ході ідентифікації відходів, що є складовою частиною інвентаризації відходів, здійснюються заходи з віднесення відходів до певних категорій та класифікаційних груп, виходячи з їх походження, складу, стану, небезпеки для довкілля, здоровя людини, технологічних можливостей утилізації, знешкодження.
Також, згідно постанови КМУ від 01.11.1999 р. № 2034 паспортизація відходів передбачає складення і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрових карт об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 «Класифікатор відходів».
Згідно з ст.7 Закону України «Про відходи» нормативи у сфері поводження з відходами розробляються за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Статтею 17 Закону України «Про відходи» визначено, що суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про відходи» субєкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобовязані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.
В матеріалах інвентаризації Пзув розрахований без неврахованих видів відходів, які утворюються на підприємстві такі як масляні, паливні та повітряні фільтри відпрацьовані, відходи ГОУ, відходи фрикційних матеріалів, тощо.
Так, в ході перевірки було встановлено, що в матеріалах інвентаризації не враховано види відходів, які утворюються на підприємстві такі як масляні, паливні та повітряні фільтри відпрацьовані, відходи ГОУ, відходи фрикційних матеріалів, тощо.
Таким чином, матеріали інвентаризації відходів не відповідають фактичному стану позивача за переліком відходів, що утворюються при діяльності підприємства та розрахунок норм утворення відходів потребує перегляду.
Технічні паспорти відходів не розроблені, реєстрові карти ОУБ відсутні. Декларація про утворення відходів відсутня, дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відсутній. Вищевикладене, є порушенням ст.ст.7, 17, 26, 27, 32 Закону України «Про відходи», ст.ст.24, 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
З метою усунення вищезазначеного порушення підприємству було видано відповідний припис. А отже пункти 10, 11, 12, 14, 15 припису винесені на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством.
Також, в ході перевірки встановлено, що підприємством для пакування продукції використовується тара та пакувальні матеріали, при цьому договір зі спеціалізованими підприємствами щодо надання послуг із збирання, заготівлі та утилізації використаних тари на території України відсутній. Вищевикладене є порушенням ст.ст.17, 31 Закону України «Про відходи».
В ході перевірки встановлено, що статистична звітність в частині поводження з відходами складається не в повному обсязі. Таким чином, позивачем порушуються вимоги ст.17 Закону України «Про відходи», ст.24 Закону України «Про охолону навколишнього природного середовища». А отже п.16 та п.21 припису винесені також на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» обовязки підприємств, установ, організацій та громадян субєктів підприємницької діяльності щодо охорони атмосферного повітря
Підприємства, установи, організації та громадяни субєкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких повязана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобовязані:
- здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;
- вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;
- забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;
- здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік;
- заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і живати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря;
- забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок;
- забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин;
- використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел;
- здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря;
- своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.
Виконання заходів щодо охорони атмосферного повітря не повинно призводити до забруднення грунтів, вод та інших природних обєктів.
Згідно з ст.29 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» виробничий контроль за охороною атмосферного повітря здійснюється підприємствами, установами, організаціями та громадянами субєктами підприємницької діяльності в процесі їх господарської та іншої діяльності, якщо вона справляє шкідливий вплив на стан атмосферного повітря.
Так, з моменту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин та до моменту отримання Дозволу позивач здійснював викиди забруднюючих речовин наднормативному режимі, що є порушенням ст.ст.10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», умов Дозволу на викиди.
Факти наявності наднормативних викидів (викид без дозволу та перевищення нормативів ГДВ) забруднюючих речовин в атмосферне повітря будуть використані для розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті порушення природоохоронного законодавства.
Згідно довідки підприємства на ТОВ «Капарол Дніпро» експлуатується 2 одиниці автотранспорту (на умовах оренди).
Згідно звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на підприємстві нараховується 25 джерела викиду, в тому числі 23 організованих. На підприємстві використовуються пилогазоочисні установки від джерел утворення викидів. Під час перевірки встановлено порушення правил технічної експлуатації установок очистки газу, а саме: відсутні паспорта від установок очистки газів від джерел утворення викидів № 1, 2, 3; не ведеться журнал обліку робочого часу ПГОУ; не здійснюється перевірка технічного стану установок очистки газу від джерел утворення № 1, 2, 3.
Виробничий контроль за дотриманням затверджених нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин повинен здійснюватися спеціалізованими організаціями, які мають відповідний дозвіл. Підприємством у 2017 р. представниками ТОВ «Газпроммонтаж» проведено налагоджувальні роботи на водогрійних котлах РЕОА81І8 РЗМ25 джерела викиду ДВ№2. Позивачу надані режимні ОСОБА_5 від вищевказаних котлів. Але при складанні режимних карт не проводиться аналіз величин фактичних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря з точки зору додержання нормативів ГДВ від ДВ№2 (результати вимірювань не порівняються з встановленим нормативом викиду від джерела викиду), що є порушенням ст.ст.10, 29 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» умов Дозволу на викиди.
Таким чином, пункти припису №22, 23, 24, 25 винесені на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За таких обстави суд вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасувати пунктів за номерами 2, 3, 4, 5, 6, 18, 19, 20 припису №4-616-9-3 від 25.01.2018 року, а у задоволенні решти позову відмовити з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1 762 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням від 19.02.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 881 грн. підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України,-

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати пункти за номерами 2, 3, 4, 5, 6, 18, 19, 20 припису №4-616-9-3 від 25.01.2018 року.
У задоволенні решти позову - відмовити.
Присудити з Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Капарол Дніпро» судові витрати по справі у розмірі 881 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 18 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5