Справа № 362/2533/18
Суддя: Корнієнко С. В.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Васильківський міськрайонний суд Київської області
Справа362/2533/18
Провадження 2-а/362/104/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі Лагуті I.A.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Васильківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до особи без громадянства ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до Чернігівського ПТПІ ДМС України та примусове видворення з України особи без громадянства ОСОБА_1,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 17 травня 2018 року в смт. Калинівка, Васильківського району Київської області, по вулиці Центральній співробітниками УКР ГУ НП в місті Києві спільно із працівниками ВОЗНМРВ УДМС України в Київській області було виявлено особу без громадянства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України всупереч чинного законодавства України.

В результаті проведення перевірки наявних у відповідача документів встановлено, що особа без громадянства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був документований паспортом громадянина України та набував громадянствоУкраїни, але рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 27 жовтня 2016 року належність до громадянства України відповідачу було скасовано, паспорт громадянина України серії МН № 844966 скасовано та підлягає вилученню. Зазначене рішення ГУ ДМС України в Харківській області відповідачем оскаржене не було, таким чином відповідач перебуває на території України незаконно, без будь-яких документів, що посвідчують особу та підлягає видворенню в примусовому порядку до країни походження. Рішення про примусове повернення з України стосовно відповідача не приймалось, оскільки останній не має жодних документів для перетину державного кордону України в напрямку виїзду, тривалий час перебуває в Україні без законних підстав та є обґрунтовані підстави вважати що він ухилятиметься від виконання такого рішення. Посилаючись на порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо перебування на території України, позивач просив винести рішення про затримання відповідача з поміщенням до Чернігівського ПТПІ ДМС України та примусове видворення з України.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та його представники вимоги позову не визнали, стверджуючи, що має право постійного проживання на території України, йому присвоєний ідентифікаційний номер та у нього є паспорт, виданий Державою України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України визначено, що, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження своєї особи надано копіюпаспортом громадянина України серії МН № 844966 (а.с.19-21).

Позивачем надано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 27 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» громадянином ОСОБА_2, 3,.06.1987 р.н. скасовано, у звязку з тим, що громадянство України було набуто внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей (а.с.11).

Суд зазначає, що процес ідентифікації особи іноземця чи особи без громадянства, пов'язаний з її затриманням та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та положенням КАС України.

При цьому, таке затримання можливе лише в тому випадку, коли особу іноземця не ідентифіковано, а не при скасуванні виданих йому документів, що посвідчують особу.

Паспорт громадянина України серії МН № 844966 від 16.11.2006 року ОСОБА_1, видавались відповідачу із встановленням його особи, тобто ідентифікацією, чому передувала відповідна процедура, натомість скасування зазначених документів може вказувати лише про відсутність у відповідача права на перебування в Україні, однак не свідчить про те, що особа, якій дані документи видавалися стає не ідентифікованою.

Суд наголошує, що отримання вищевказаних документів без ідентифікації особи, якій вони видані, є неможливим, а позивачем не надано належних доказів, що особа відповідача є не ідентифікованою з урахуванням усіх поданих нею документів, оскільки на підставі цих документів є можливість встановити дану особу

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України N 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства мають передувати дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

З огляду на зазначене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

У випадку, що розглядається цим судом, обмеження ОСОБА_1 свободи, визначається позивачем, як елемент процедури видворення особи, якій скасовано дозвіл на іміграцію в Україну. Разом із тим, Закон не визначає це, як обовязкову обставину та безумовне право міграційного органу, оскільки видворення може бути виконано особою у добровільному порядку, у той час, як примусове видворення здійснюється лише на підставі відповідного рішення, яке в даному випадку відсутнє.

Позивачем не спростовано подані відповідачем документи, не наведено доказів, що вказували б на неможливість ідентифікувати особу відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи можливість ідентифікації особи відповідача, відсутні підстави для затримання ОСОБА_1 та поміщенням його до пункту тимчасового тримання з метою його ідентифікації, оскільки таке затримання призведе до порушення його прав, зазначених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому дії позивача є неправомірними, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що рішення про примусове видворення ОСОБА_1 не приймалось, отже, жодних дій щодо ухилення від примусового видворення з території України ОСОБА_1 не вчинялось, за таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для примусового видворення з України особи

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд не вбачає підстав затримання відповідача з метою ідентифікації з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та для його примусового видворення з України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 23, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6, 9, 10, 11, 77, 90, 242-246, 250, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Васильківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У відповідності до Розділу XII Перехідних положень (п. 15.5) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного адміністративного суду або через Васильківський міськрайонний суд Київської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Корнієнко С.В.