Справа № 810/3030/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №810/3030/17 Головуючий у І інстанції - Лиска І.Г.
Суддя-доповідач - Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2017 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.06.2017 № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2017 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено, визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.06.2017 № та №.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем на підтвердження реальності господарських операцій не було подано належно оформлених документів, які посвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг. Крім того, відповідач посилається на наявність вироків у кримінальних справах щодо посадових осіб контрагентів позивача.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм законодавства, відповідачем надано неправильну оцінку фактичним обставинам, внаслідок чого зроблено помилкові висновки при визначенні податкового зобов'язання, оскільки податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій.

Представники позивача у судовому засідання заперечив проти апеляційної скарги, свою позицію виклав у відзиві на апеляційну скарги, в якому зазначено, що судом першої інстанції досліджено усі обставини справи, інших нових доказів щодо порушення позивачем норм податкового законодавства податковим органом не подано.

Представник відповідача у судовому засідання підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та наголосив, що позивачем порушено норми Податкового законодавства, на підставі чого були винесені правомірні податкові повідомлення-рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 28.02.2017 по 11.04.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Красилівський ливарний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 19.04.2017 №233/10-36-14-02-13/36500140, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем, зокрема: п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5550933 грн, в т.ч. по періодах: 2014 рік 461740 грн, 2015 рік 2976667 грн, 1 квартал 2016 року 413343 грн, півріччя 2016 року 1087571 грн, 3 квартал 2016 року 1694193 грн, 2016 рік 2112526 грн; п.п. «а» п. 198.1 та абз.1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5768471 грн, в тому числі по періодах: вересень 2014 рік 81790 грн, жовтень 2014 року 208066 грн, листопад 2014 року 141492 грн, січень 2015 року 86142 грн, лютий 2015 року 76273 грн, червень 2015 року 492171 грн, липень 2015 року 470542 грн, серпень 2015 року 423057 грн, вересень 2015 року 397017 грн, жовтень 2015 року 198696 грн, листопада 2015 року 441858 грн, грудень 2015 року 426067 грн, лютий 2016 року 231587 грн, березень 2016 року - 2637 грн, квітень 2016 року 439627 грн, травень 2016 року 462693 грн, червень 2016 року 105751 грн, липень 2016 року 181024 грн, серпень 2016 року 280468 грн, вересень 2016 року 233597 грн, жовтень 2016 року 136600 грн, листопада 2016 року 16575 грн, грудень 2016 року 234731 грн.

Податковим органом в акті перевірки зазначено, що ТОВ «КЛЗ» за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 було порушено п. 134.1 Податкового кодексу України, а саме не вірно визначено об'єкт оподаткування. ТОВ «КЛЗ» не включило до складу інших доходів вартість безоплатно отриманих ТМЦ від своїх контрагентів, а саме: ТОВ «Велес Інвест 2010», ТОВ «НОРДЕСТ», ТОВ «ПРОМІНВЕСТТРЕЙД», ТОВ «МІТАЛТРЕЙД», ТОВ «ЖАДОР», ТОВ «АВТОБІЗНЕСГРУП», ТОВ «БІЛДІНГ ЛАЙФ», ТОВ «БУДФУНДАМЕНТ-ЦЕНТР», ТОВ «ДАЛІМАУНТ», ТОВ «ЛАКО СЕРВІС», ТОВ «ФАНТОМ АРДО», ТОВ «ФЕРОСПЛАВ-СТАНДАРТ», ТОВ «ЮГТЕХСТРОЙ», ТОВ «АПЕКС СТАЙЛ», ТОВ «БК ФОРС», ТОВ «ТД «БРІСТОН», ТОВ «БУДСЕРВІС КОМПАНІ ПЛЮС», ТОВ «ГРУПА ІНДАСТРІАЛ», ТОВ «ІНВЕНС», ТОВ «ІНТЕЛЕКТ ПРО», ТОВ «ПАЛЛАДІУМ-М», ТОВ «ПРОМКАПІТАЛТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТРОЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ МАКС».

Також перевіркою встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 02 податкової декларації з податку на прибуток підприємства «фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 по ТОВ «ПРОМСТРОЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ПАЛЛАДІУМ-М», ТОВ «ЛАКО СЕРВІС», ТОВ «ФАНТОМ АРДО», ТОВ «ТД БРІСТОН», ТОВ «ДАЛІМАУНТ», ТОВ «ЮГТЕХСТРОЙ», ТОВ «ПРОМКАПІТАЛТРЕЙД», ТОВ «БУДСЕРВІС КОМПАНІ ПЛЮС», ТОВ «ЕЛАДА ТРЕЙД», ТОВ «АПЕКС СТАЙЛ», ТОВ «ІНТЕЛЕК-Т ПРО», TOB «ІНВЕНС», ТОВ «ФЕРОСПЛАВ-СТАНДАРТ», ТОВ «НОРДЕСТ» всього у сумі 20096000,70 грн, по яким, за результатами зібраної податкової інформації та згідно інформаційних баз ДФС, встановлено нереальність здійснення операцій, тобто формування активу за рахунок надходження товарів (запасів) з джерела невідомого походження від контрагента-постачальника, з легалізацією використання його документів. Відповідні складені документи не можуть за змістом п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України вважатися первинними документами для підтвердження даних податкового обліку. Отже в діях засновників та посадових осіб вищезазначених контрагентів вбачається ознаки створення суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності у вигляді штучного формування податкового кредиту підприємствам реального сектору, а також складання, видачі завідомо неправдивих документів (податкових та видаткових накладних), внесення до офіційних документів (податкової звітності з податку на додану вартість) завідомо неправдивих відомостей, ймовірно з метою сприяння підприємствам реального сектору в мінімізації податкових зобов'язань з податку на додану вартість та ухилення від сплати податків.

На підставі акту перевірки від 19.04.2017 №233/10-36-14-02-13/36500140 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.06.2017 №, згідно якого позивачу за порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 6194500,00 грн, у тому числі за основним платежем у розмірі 5550933,00 грн та 643567,00 грн штрафних (фінансових) санкцій; №, згідно якого позивачу за порушення п.п. «а» п. 198.1 та абз.1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7210589,00 грн, у тому числі за основним платежем у розмірі 5768471,00 грн та 1442118,00 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Рішенням ДФС України від 31.07.2017 №16621/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 06.06.2017 №, № залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «КЛЗ» (покупець) та ТОВ «Велес Інвест 2010», ТОВ «НОРДЕСТ», ТОВ «ПРОМІНВЕСТТРЕЙД», ТОВ «МІТАЛТРЕЙД», ТОВ «ЖАДОР», ТОВ «АВТОБІЗНЕСГРУП», ТОВ «БІЛДІНГ ЛАЙФ», ТОВ «БУДФУНДАМЕНТ-ЦЕНТР», ТОВ «ДАЛІМАУНТ», ТОВ «ЛАКО СЕРВІС», ТОВ «ФАНТОМ АРДО», ТОВ «ФЕРОСПЛАВ-СТАНДАРТ», ТОВ «ЮГТЕХСТРОЙ», ТОВ «АПЕКС СТАЙЛ», ТОВ «БК ФОРС», ТОВ «ТД «БРІСТОН», ТОВ «БУДСЕРВІС КОМПАНІ ПЛЮС», ТОВ «ГРУПА ІНДАСТРІАЛ», ТОВ «ІНВЕНС», ТОВ «ІНТЕЛЕКТ ПРО», ТОВ «ПАЛЛАДІУМ-М», ТОВ «ПРОМКАПІТАЛТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТРОЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ МАКС» ,ТОВ «ЕЛАДА ТРЕЙД» (постачальники) були укладені договори поставки, купівлі-продажу: № 09/07-01 від 09.07.2015, № 18/08/14 від 18.08.2014, № 04-05-2016 від 04.05.2016, № 02/02-01 від 02.02.2016, № 10-7/15 від 10.06.2015, № 6-08 від 06.08.2015, № 10 від 16.06.2016, № 01/07-03 від 01.07.2015, № 0109-01 від 01.09.2016, № 01/06-03 від 01.06.2015, №3-08 від 03.08.2015, №21-09 від 21.09.2015, №МТ-36 від 07.03.2013, № 3-11 від 03.11.2014, № 11/09-02 від 11.09.2014, № 1-05 від 01.05.2016, № 109/14 від 01.09.2014, № 1-25/2016 від 25.10.2016, № 3/05/16 від 03.05.2016, № 18-02 від 18.02.2015, № 2014-18-11 від 18.11.2014, № 11-8/15 від 11.08.2015, № 1-11/2015 від 01.11.2015, № 597 від 26.12.2016, № 15/06-01 від 15.06.2015, № 4/07-2016 від 04.07.2016.

Відповідно до умов вищевказаних договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даних договорів товар: труби чавунні б/у, коксова дрібниця, феросиліцій ФС 45, плитка чавунна, блоки литі чавунні б/в, блоки чавунні б/в, кокс КЛ-2, металовідходи. Також до договорів сторонами укладено специфікації, додаткові угоди.

На виконання умов укладених договорів сторонами оформлені податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, заявки, рахунки на оплату.

Відповідність придбаних ТМЦ якості підтверджується лабораторними дослідженнями, виписками з сертифіката якості, сертифікатами якості.

Крім того, між ТОВ «КЛЗ» (замовник) та ТОВ «Білдінг-Лайф» (підрядник) укладені договори підряду №22/10-2015 від 22.10.2015 на виконання робіт по улаштуванню кабельної лінії 10 кВольт та №11/08-2015 від 11.08.2015 на виконання робіт по поточному ремонту вагранки ливарного цеху.

На виконання умов укладених договорів сторонами оформлені податкові накладні, договірні ціни, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3), акти приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), локальний кошторис.

З метою перевезення придбаної продукції позивачем надано договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №107 від 05.12.2016 укладеного між позивачем та ПП «ЮМЛАСАВТО» на транспорт сідельний тягач Рено ВК 6448 ВВ, Вольво ВК 3918 АО; договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №113 від 16.12.2016 укладеного між позивачем та ПП «ЮМЛАСАВТО» на транспорт сідельний тягач Вольво ВК 5973 АО; договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №42 від 02.06.2016 укладеного між позивачем та ПП «ЮМЛАСАВТО» на транспорт сідельний тягач Рено ВК 0772 ВІ; договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №58 від 29.08.2014 укладеного між позивачем та ПП «ЮМЛАСАВТО» на транспорт сідельний тягач Рено ВК 6417 ВВ, Рено ВК 6448 ВВ, Рено ВК 0772 ВІ; договір №1/2001-16 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 20.01.2016 укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2; договір перевезення №04/16-03 від 18.04.2016 укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3; договір-заявка №2811-01 від 28.11.2016 укладеного між позивачем та ТОВ «Федосов Транс»; договір-заявка №2911-01 від 29.11.2016 укладеного між позивачем та ТОВ «Автодрайв БЦ»; договір-заявка №2511-01 від 25.11.2016 укладеного між позивачем та ТОВ «Автодрайв БЦ»; договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.07.2015 укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_4; договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.07.2015 укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_4

На підтвердження виконання умов даних договорів сторонами оформлено акти надання послуг. Оплата по договорам та договорам-заявкам здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки вищезазначених контрагентів, що підтверджується платіжним дорученням.

Проведення обстеження придбаної продукції підтверджується актами обстеження виробництва продукції (т.3 арк.122-124).

Лабораторія ТОВ «КЛЗ» відповідає критеріям атестації і атестована у державній метрологічній системі на право проведення вимірювань при здійсненні робіт в сфері поширення державного метрологічного нагляду, що підтверджується свідоцтвом про атестацію №18-018 «Ч»-15 виданого ДП «Хмельницькстандартметрологія».

На підтвердження наявності у позивача транспортних засобів товариством надано договір оренди транспортних засобів від 11.09.2014 укладеного між позивачем та ОСОБА_5 та договір оренди транспортного засобу від 15.09.2014 укладеного між позивачем та ОСОБА_6 (т.2 арк.6-9).

Позивач має в оренді майно, обладнання, нежитлову будівлю та ливарний цех, що підтверджується договором оренди №30/09-01 від 30.09.2014 з специфікацією, договором оренди обладнання №10 від 01.09.2014 з специфікацією. Факт передачі від орендодавця до позивача-орендаря, підтверджується актами приймання-передачі (т.2 арк.17-37).

З метою подальшої реалізації отриманої продукції ТОВ «КЛЗ» укладено ряд договорів, зокрема: договір поставки №ПЗ/п-15753/НЮ від 28.05.2015 з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на товар колодка гальмівна тип «С» (2015 року випуску) згідно з специфікації №1 (додаток №1); договір поставки від 19.10.2015 з Одеською залізницею на товар комплект колосників, згідно з специфікації №1 (додаток №1); договір поставки від 18.09.2015 з Одеською залізницею на товар колодки чавунні гальмівні типу «С», «Ф», згідно з специфікації №1 (додаток №1); договір поставки №Л/НХ-161671/НЮ від 30.12.2016 з ПАТ «Українська залізниця на товар, згідно з специфікації №1 (додаток №1). Сторонами перед укладення даних договір здійснено листування щодо наявності у позивача продукція необхідної для замовника (комерційні пропозиції на запити, замовлення та повідомлення про акцент пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (т. 2 арк. 38-100).

Судом першої інстанції зазначено, що при дослідженні постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 по справі №810/4304/16, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 по справі №804/1520/17, рішення Господарського суду м. Києва від 21.10.2015 по справі №910/20292/15 встановлено, що в даних рішеннях судами досліджено господарські операції укладені з контрагентами позивача, а саме ТОВ «МЕТАЛТРЕЙД», ТОВ «ДАЛІМАУНТ», ТОВ «ГРУПА ІНДАСТРІАЛ» та встановлено, що укладені господарські операції мали реальний характер. Дані рішення набрали законної сили.

Згідно висновку експерта №84/05/15-07 від 20.07.2017 за результатами проведення експертного дослідження по замовленню директора ТОВ «КЛЗ» встановлено, що порушення, зазначені Головним управлінням ДФС у Київській області в акті від 19.04.2017 №233/10-36-14-01-13/36500140 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Красилівський ливарний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 щодо заниження податку на прибуток та податку на додану вартість нормативно та документально не підтверджуються (т.2 арк.112-250, т.3 арк.1-45).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт придбання та оплати товарів (послуг) підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними та формування витрат у деклараціях з податку на прибуток підприємств відповідними видатковими накладними.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі послуги (роботи, товари) не отримувались платником податків від його контрагента.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З акту перевірки позивача вбачається, що посадові особи податкового органу факти надання та виконання контрагентами позивачу послуг та товарів у дійсності не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили, а відобразили в акті перевірки лише суб'єктивні думки посадових осіб інших податкових органів щодо контрагента позивача.

Відповідачем не враховано, що за придбані ТМЦ та послуг позивачем перераховано шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок контрагентів грошові кошти, що призвело до змін майнового стану платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має всі необхідні фізичні, технічні та технологічні можливості як для отримання ТМЦ так і послуг. В тому числі, при придбанні ТМЦ та послуг, до сум сплачених продавцем, включені і суми ПДВ, які у відповідності до вимог Податкового кодексу України перераховані у вартості товарів (послуг).

Отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, що надавалися за укладеними договорами, здійснювалося довіреними особами позивача на підставі документів які відповідають та оформлені відповідно до нормам чинного законодавства.

Таким чином, наданими позивачем первинними документами у повному обсязі підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні товарно-матеріальних цінностей та послуг у контрагентів постачальників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та контрагентами були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, у тому числі податковими накладними, такі операції пов'язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України.

Податковим органом зроблено посилання на вирок Жовтневського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 в кримінальній справі №331/2945/17 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.205 ч.2, 205-1 ч.2 КК України, в якому встановлено, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 організували придбання та створення юридичних осіб для прикриття незаконної діяльності ПП «Торговий дім «Макс» та ТОВ «Промкапіталтрейд».

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилається на наявність в Єдиному реєстрі судових рішень вироків, в яких встановлено фіктивність контрагентів-постачальників позивача: ТОВ «Велес Інвест 2010», ТОВ «Нордест».

Колегія суддів зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Зазначеними вироками не окреслено коло суб'єктів господарювання реального сектору економіки з якими здійснювалося лише документальне оформлення господарських операцій без реального їх проведення, відображення фіктивних господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов'язань.

В даних вироках позивач відсутній серед переліку підприємств, установ і організацій яким штучно формувався податковий кредит, господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках даних кримінальних проваджень не досліджувались. Не надано доказів, що первинні документи, виписані за результатом таких операцій, підписані чи видані неуповноваженими особами, не встановлено, що відповідна посадова особа не видавала будь-яких доручень щодо здійснення господарської діяльності, розпорядження товаром, виконання певних робіт.

Колегія суддів зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи чи наявність обвинувальних вироків щодо посадових осіб господарюючих суб'єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з поставки товарів, адже у комерційній діяльності виконання поставок товарів не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи є належними доказами виконання контрагентом умов договорів, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, відповідають вимогам ст.9 вищенаведеного Закону.

Представником відповідача у судовому засідання було зазначено, що податковим органом не ставиться під сумнів наявність поставленого товару чи надання відповідних послуг, однак продукцію було поставлено від невстановлених суб'єктів господарювання, що є порушення норм чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з даним твердженням податкового органу, оскільки саме поставка товару (послуг), його оплата та документальне підтвердження, що вказує на реальність виконання господарських операцій, рух грошових коштів та матеріальних цінностей, зміну майнового стану суб'єктів господарювання є підставою для включено суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування витрат.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що факт отримання позивачем товарів та послуг, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача. Твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентами були спростовані наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованого позивачем податку, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування на податок на додану вартість.

Відповідачем у своїй апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували рішення суду першої інстанції, на наведено доказів на підтвердження наявності порушення позивачем норм податкового законодавства чи доказів, які не було досліджено у суді першої інстанції, доказів незаконності списання товарів позивачем.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платників податку, на підставі первинних документів сформовано витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарської операції, наявності наданих послуг (товару) та проведення оплати за них, використання наданих послуг (товару) у господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06.06.2017 № та №, які є протиправними та підлягають скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З огляду на те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 відстрочено Головному управлінню Державної фіскальної служби України у Київській області строк для сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі, відповідачем судовий збір в добровільному порядку сплачено не було, наявні підстави для його стягнення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2017 - без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ідентифікаційний код 39393260) до спеціального фонду державного бюджету України (р/р 0001, отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача - ГУДКСУ у м.Києві, , МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 301614,50 грн.

Постанова набирає законної з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.05.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна