Справа № 812/936/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/936/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання Карча В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2018 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУПФУ в Луганській області, відповідач), в якому з урахуванням уточнень позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача у виплаті їй пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2, дружині померлого, зобовязати відповідача виплатити їй недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2, за період з 01.08.2014 по 29.04.2016. Позов мотивовано таким.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі № 428/11470/17 визнано неправомірною відмову ГУПФУ в Луганській області у виплаті ОСОБА_1 пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2, дружині померлого. Суд також зобовязав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2017 по виплаті пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2, недоотриманої пенсії за період з 13.04.2014 по 29.04.2016 з урахуванням висновків по цій справі.

Але 29.03.2018 відповідач надав позивачеві лист від 28.03.2018 № 4012/03-02 про повторний результат розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.04.2017 про виплату недоотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2, за період з 01.08.2014 по 29.04.2016. Відповідач знову відмовив позивачеві, пояснюючи свою відмову тим, що зазначені суми недоотриманої пенсії виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, ігноруючи висновки, зазначені в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Зазначає, що Донецький апеляційний адміністративний суд у своїй постанові відмітив, що ОСОБА_1 не може бути позбавлена права на одержання належних їй сум.

Ухвалою суду від 06.04.2018 позову було залишено без руху для усунення недоліків. 13.04.2018 позивачем усунуто недоліки позову. Ухвалою суду від 17.04.2018 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, 11.05.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на таке.

За даними електронної бази отримувачів пенсії ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років по лінії Міністерства оборони відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII. З 01.08.2014 виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено у звязку з неможливістю проведення пенсійних виплат за місцем його реєстрації. За поновленням виплати пенсії як внутрішньо переміщена особа він не звертався.

На сьогодні недоотриманою залишилася пенсія за період з серпня 2014 року по квітень 2016 року.

13.04.2017 позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату їй недоотриманої пенсії. За результатами розгляду цієї заяви у виплаті недоодержаної пенсії позивачу було відмовлено листом від 21.04.2017 № 170/Д-11 у звязку з тим, що звернення надійшло пізніше шести місяців після смерті пенсіонера.

20.10.2017 позивач звернулася з позовом до Сєвєродонецького міського суду, який 06.12.2017 залишив її позов без задоволення. За наслідками апеляційного перегляду справи постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 ГУПФУ в Луганській області зобовязано повторно розглянути заяву позивача про виплату пенсії померлого чоловіка. 28.02.2018 відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення про відмову у виплаті недоодержаної пенсії.

Відповідач зазначає, що згідно зі статтею 116 Бюджетного кодексу України взяття зобовязань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до статті 61 Закону № 2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сімї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера. При цьому продовження цього терміну для оформлення документів, що подаються разом зі зверненням, даним положенням законодавства не передбачено.

Пенсіонер ОСОБА_2 помер 29.04.2016, останній день для звернення на отримання пенсії був 27.10.2016. Позивач звернулася із заявою 13.04.2017, термін, визначений законодавством, сплинув. Відповідач не має правових підстав для здійснення виплат недоотриманої пенсії.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, розглянути справу без участі представника відповідача (арк. спр. 52-53).

Дослідивши письмові докази, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-76 КАС України, суд встановив таке.

Згідно з довідкою від 14.03.2017 № НОМЕР_1 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу (арк. спр. 33).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії Н-ЕД №251511 від 01.06.1980 позивач є дружиною ОСОБА_2, який помер 29 квітня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №502640 від 13.04.2017 (арк. спр. 34, 35).

ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказана обставина не заперечується сторонами.

Позивач 13.04.2017 звернулася до відповідача з заявою про виплату пенсії померлого чоловіка за період з 01.08.2014 по 29.04.2016 (арк. спр. 36).

На вказане звернення відповідач листом від 21.04.2017 №170/Д-11 відмовив у виплаті пенсії у звязку зі спливом шестимісячного строку звернення, встановленого статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (арк. спр. 37).

Не погодившись із відмовою відповідача у виплаті недоотриманої пенсії померлого чоловіка, позивач звернулася з позовом до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, який постановою від 06.12.2017 у справі № 428/11470/17 у задоволенні позову відмовив (арк. спр. 38-39). Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.12.2017 у справі № 428/11470/17 скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірною відмову ГУПФУ в Луганській області у виплаті ОСОБА_1 пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 дружині померлого, зобовязано ГУПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2017 про виплату пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 13.04.2014 по 29.04.2016 з урахуванням висновків суду по цій справі (арк. спр. 40-41).

28.02.2018 відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення про відмову у виплаті недоодержаної пенсії № ФЕ52281 (ОСОБА_2А.). Відмовляючи у виплаті недоотриманої пенсії, відповідач зазначив, що оскільки звернення ОСОБА_1 надійшло після спливу шестимісячного терміну після смерті пенсіонера, підстави виплатити недоодержану пенсію відсутні (арк. спр. 57-58).

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сімї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сімї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Як слідує з матеріалів справи, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії І-ЕД № 502640 було видано органом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 13 квітня 2017 року. Із заявою про виплату пенсії померлого чоловіка позивач звернулась одразу після отримання свідоцтва - 13.04.2017. Тобто, позивач з обєктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з даною заявою протягом 6 місяців після смерті пенсіонера, оскільки мешкала на тимчасово окупованій території.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

У частині другій статті 7 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASEOFSUKHANOVANDILCHENKOv. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних їй сум.

На вказаному наголосив Донецький апеляційний адміністративний суд у постанові від 07.02.2018.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, які набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

При повторному розгляді заяви позивача від 13.04.2017 про виплату пенсії померлого чоловіка відповідач повинен був урахувати висновки Донецького апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 07.02.2018, який надав оцінку причинам пропуску позивачем шестимісячного строку звернення із заявою про виплату пенсії. Однак, відповідач проігнорував зазначені висновки судового рішення, яке набрало законної сили та є обовязковим до виконання, та рішенням від 28.02.2018 повторно протиправно відмовив позивачеві у виплаті недоотриманої пенсії померлого чоловіка з тих самих підстав, а саме у звязку з пропуском шестимісячного строку звернення з відповідною заявою.

Таким чином, при прийнятті рішення від 28.02.2018 про відмову у виплаті недоодержаної пенсії відповідач діяв протиправно, відтак, вказане рішення належить до скасування.

Також суд вважає за необхідне зобовязати відповідача виплатити позивачеві недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2, за період з 01.08.2014 по 29.04.2016, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача сприятиме їх повному відновленню та є найбільш ефективним.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до задоволення в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією від 03.04.2018 № 0.0..2 (арк. спр. 3).

У звязку з задоволенням позову судові витрати належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у виплаті недоодержаної пенсії від 28.02.2018 № ФЕ52281 (ОСОБА_2А.).

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 по 29.04.2016.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 93401, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн (сімсот чотири грн 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3