Справа № 815/4268/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/4268/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта - Жукової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року, ухвалену у відкритому судовому засіданні о 10:34 в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом Малого колективного підприємства "Праця" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, наказу, визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2017 року №, №; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 14.06.2017 №.2179; визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо видання та вручення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП "Праця" письмового запиту від 26.06.2017; визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП "Праця" перевірки (аналізу) питань щодо взаємовідносин МКП "Праця" з ФОП ОСОБА_2, Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради, а також щодо взаємовідносин ПП "Херсонтранснафта" з іншими контрагентами, питань щодо наявності страхових полісів на автотранспорт, оскільки вони виходять за межі її предмету.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки в акті перевірки від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/14365320, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустимими доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіркою встановлено штучне формування Підприємством податкового кредиту по ланцюгу постачання від ПП "Херсонтранснафта" на підставі аналізу податкових накладних контрагентів ПП "Херсонтранснафта", згідно якого вони придбали один товар, а реалізували інший; ненадання документів про використання асфальтоукладача та катка; відсутність страхових полісів на автомобілі, які здійснювали перевезення вантажу тощо. При цьому предметом перевірки були взаємовідносини Підприємства із ПП "Херсонтранснафта" за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, однак перевіряючими витребовувались документи по взаємовідносинам позивача з ФОП ОСОБА_2 та інші документи про використання асфальтоукладача та катка, документи по взаємовідносинам із Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, - що виходить за межі предмету перевірки та не може бути підставою для викладених в акті перевірки висновків. Висновки перевіряючих щодо взаємовідносин Підприємства із ФОП ОСОБА_2, Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, а також ПП "Херсонтранснафта" з іншими контрагентами, відсутність страхових полісів на автомобілі - не можуть вважатися доказами та підставами для встановлення правопорушень Підприємства, оскільки не є підставою даної перевірки та отримані поза межами предмету перевірки, за відсутності повноважень для збору інформації для здійснення таких висновків. Документи, що підтверджують якість на отриманий від ПП "Херсонтранснафта" товар, не є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Неспроможними також є зауваження перевіряючих відносно ТТН, оскільки законодавством дозволяється оформлення суб'єктом господарювання ТТН без додержання встановленої форми при наявності обов'язкової інформації. Крім того, певні недоліки (технічні помилки) у заповненні контрагентом ТТН не можуть спричиняти недійсність всіх господарських операцій з постачання, за наявності належно оформлених первинних документів. Позивачем до перевірки були надані акти списання, які підтверджують використання в повному обсязі придбаного у ПП "Херсонтранснафта" товару, до змісту та форми яких у перевіряючих в ході перевірки питань не виникало, проте останні безпідставно визнані співробітниками податкового управління неналежними доказами. При цьому, як на підставу для скасування податкових повідомлень-рішень, позивач посилається на неправомірність самої перевірки, так як направлені фіскальним органом запити від 13.02.2017 № 686/10/15-32-14-02-12 та від 27.04.2017 № 3631/10/15-32-14-07-12, які передували проведенню оскаржуваної перевірки, оформлені в порушення вимог п.73.3 ст.73 ПК України, так як не містять підстав для їх надсилання, зокрема конкретних недостовірних даних, які виявлені в деклараціях Підприємства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише був відображений на первинних документах. Тому, така господарська операція спрямована лише на формування платником валових витрат та податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах, МК «Праця» завищено податковий кредит. Перевіркою повноти визначення податку на прибуток встановлено заниження податку.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень від 15.06.2017 №№ 2928/14-07, 2927/14-07, згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України та відповідно до наказу ГУ ДФС в Одеській області від 14.06.2017 № 2179, співробітниками ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка МКП "Праця" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств з платником податків ПП "Херсонтранснафта" за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складений акт від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/1436532.

Перевірка проведена у присутності директора МКП "Праця" Ткаченко Г.Л., головного бухгалтера Діднюк А.В., які підписали акт перевірки 04.07.2017 із зауваженнями (а.с. 76), в подальшому подавши заперечення на Акт перевірки, у задоволенні яких відповідач відмовив у відповіді від 19.07.2017р.

Згідно акту від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/14365320, перевірку здійснено вибірковим порядком по взаємовідносинам МКП "Праця" з контрагентом ПП "Херсонтранснафта" за період з 01.11.2016 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 365966 грн., в т.ч. листопад 2016 р. - 184067 грн., грудень 2016 р. - 181899 грн.; п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 329370 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки та за результатами розгляду заперечень МКП "Праця" від 11.07.2017 № 1107/1 до акту перевірки, ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.07.2017 № , яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 365966 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 91492 грн., № , яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 329370 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 82343 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про проведення документальної позапланової перевірки МКП "Праця" суд першої інстанції відступаючи від правової позиції Верховного суду України виходив з того, що підстав для призначення позапланової перевірки не було, а висновки, що були зафіксовані в акті перевірки, були зроблені вже на етапі, що передував її призначенню, що свідчить про необ'єктивність та упередженість відповідача. Також судом першої інстанції задоволені позовні вимоги позивача, про визнання протиправними дій посадових осіб ДФС, щодо видання та вручення під час документальної позапланової перевірки письмового запиту з тих підстав, що вказаний запит був оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, а тому позивач був звільнений від обов'язку надавати відповідь на вказаний запит, у зв'язку з чим, як наслідок, дії податкового органу, щодо направлення вказаного запиту суд першої інстанції визнав протиправними. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій посадових осіб ДФС щодо проведення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП "Праця", перевірки аналізу питань щодо взаємовідносин МКП "Праця" з ФОП ОСОБА_2, Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради, а також щодо взаємовідносин ПП "Херсонтранснафта" з іншими контрагентами, питань щодо наявності страхових полісів на автотранспорт, суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що надаючи оцінку цим правовідносинам, відповідач діяв неправомірно, оскільки ці взаємовідносини не є предметом перевірки, яка проводилась контролюючим органом. З огляду на зазначене, судом першої інстанції скасовані податкові повідомлення-рішення, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно до п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно із пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом. Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що запит податкового органу в обов'язковому порядку повинен містити визначені Податковим кодексом України підстави отримання інформації, зокрема, зазначення фактів порушення платником податків норм законодавства, однак у разі складення такого запиту з порушенням норм визначеним Податковим Кодексом, платник податків звільняється від надання відповіді на такий запит.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції про протиправність дій відповідача в частині складення та вручення запиту позивачу під час проведення позапланового заходу, оскільки позивач не скористався своїм правом не відповідати на такий запит, сам надав пояснення щодо своєї господарської діяльності з ФОП ОСОБА_2 та Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради та надав документи щодо цих правовідносин.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, судом першої інстанції встановлено, що МКП «Праця» допустили посадових осіб до проведення перевірки на підставі наказу від 14.06.2017№ 2179.

Між тим, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Колегія суддів зазначає, що позивач, допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на оскарження наказу про проведення виїзної перевірки, скасування якого за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених, на думку позивача, прав МКП «Праця», оскільки права останнього порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення.

При цьому, позивач не позбавлений права оскаржити вказане податкове повідомлення-рішення з підстав його невідповідності закону чи компетентності, що і було зроблено позивачем.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 804/1113/16.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки є помилковими, оскільки відступаючи від правової позиції Верховного суду України суд першої інстанції не навів аргументованого обґрунтування цим правовідносинам.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

З огляду на це, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій з поставки товару та наданні послуг, а тому й обґрунтованість визначення позивачем його податкових зобов'язань.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Попри це, судом першої інстанції не дано належної оцінки доводам відповідача про те, що надані позивачем документи не можуть самі по собі підтверджувати реальність виконання господарських угод, оскільки за інформацією податкового органу вказані суб'єкти господарювання не виконували та об'єктивно не мали можливості виконати поставку в адресу позивача обумовленого у господарських договорах товару та надати обумовлені договором послуги.

Пославшись на те, що виконання укладених Підприємством господарських договорів підтверджується податковими та видатковими накладними, договори перевезення вантажів, платіжними дорученнями, суд не з'ясував якими саме доказами, наданими під час перевірки та розгляду справи, підтверджується реальне виконання кожного договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між МКП "Праця" (Покупець) та ПП "Херсонтранснафта" (Постачальник) укладений договір поставки товару від 14.11.2016 № 15, відповідно до якого Постачальник взяв на себе зобов'язання проводити поставку (продаж) Покупцю у власність (повне господарське відання) нафтопродукти (бітум шляховий, асфальтобетон, бітумна емульсія) окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, а Покупець - прийняти товар та своєчасно здійснювати його плату на умовах цього Договору.

Відповідно до додаткової угоди від 16.11.2016 № 1 до договору поставки товару № 15 від 14.11.2016 сторони домовились порядок розрахунків здійснювати на нових умовах з відстрочкою платежу: шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше числа місяця наступного за місяцем отримання товару.

Між МКП "Праця" (Замовник) та ПП «ПРОФІТРАНС» (Перевізник) укладений договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 26/2016 від 01 листопада 2016 року, відповідно до якого Експедитор (Перевізник) бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж (згідно з товарно-транспортною накладною) за маршрутами відповідно до поданих Замовником заявок, які є невід`ємними частинами даного договору, і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а Замовник зобов`язується сплатити плату за перевезення вантажу (т.1а.с. 124-128).

Між МКП "Праця" (Замовник) та ПП «ПРОФІТРАНС» (Перевізник) укладений договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 28/2016 від 02 листопада 2016 року, відповідно до якого Експедитор (Перевізник) бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж (згідно з товарно-транспортною накладною) за маршрутами відповідно до поданих Замовником заявок, які є невід`ємними частинами даного договору, і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а Замовник зобов`язується сплатити плату за перевезення вантажу (т.1а.с. 129-133).

На підтвердження виконання робіт, послуг та оплати коштів за їх виконання за умовами договорів надано: товарно-транспортні накладні (т.1 а.с. 134-193).

При цьому жодних доказів щодо реальності виконання таких послуг та отримання нафтопродуктів у зазначених об'ємах матеріали справи не містять. З наданих позивачем документів неможливо встановити ані характеру отриманих послуг, ані факту їх отримання та подальшого використання у господарській діяльності Підприємства.

Крім того, позивачем надано пояснення, що придбаний товар був використаний ними у господарській діяльності для виконання робіт замовнику Департаменту Житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради. На виконання умов цих договорів позивачем надано акти списання асфальтобетону, емульсії бітумної дорожньої. З акту перевірки вбачається, що копії документів, які надані позивачем до перевірки та документи які містяться на офіційному сайті Антикорупційного моніторингу - Громадської антикорупційної експертизи результатів державних тендерів мають певні розбіжності. Крім того, контролюючим органом встановлено, що МКП "Праця" виконано значний обсяг робіт по улаштуванню асфальтних доріг (улаштування підстильних та вирівнювальних шарів щебеню, улаштування вирівнювальних шарів суміші, покриття доріжок тощо (т.с.1 а.с.67-59) ), протягом 5 робочих днів із залученням 17 фахівців, які рахуються на підприємстві: директор, головний інженер, прораб ПГС, виконавчий директор, начальник будівельної ділянки, водій, диспетчер, бетоняр, укладальник асфальтобетону, оператор - водій, монтажник, стропальник. Висновки, викладені в акті перевірки позивачем не спростовані, а на підтвердження виконаних робіт надано: акти списання (т. 1 а.с. 105-122), та паспорт якості (т.1 а.с. 123).

Таким чиномі, документи, надані Підприємством на підтвердження здійснення господарських операцій не можуть підтвердити фактичне отримання товару при тих обставинах, на які посилається позивач, та не підтверджено фактичне використання цього товару в подальшому, отже матеріали справи не містять належних доказів реальності виконання і інших укладених позивачем договорів з контрагентами, які зазначаються в акті перевірки, в той час, як враховуючи обставини справи, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про те, що самі по собі первинні документи бухгалтерського обліку позивача не підтверджують можливості враховувати їх при визначенні податкових зобов'язань Підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 815/24/17.

Судом першої інстанцій наведене залишено поза увагою, та зроблено передчасний висновок про обґрунтованість адміністративного позову, не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом апеляційної інстанції неодноразово розгляд справи відкладався з причин неявки в судове засідання позивача, протокольною ухвалою було прийнято рішення про обов'язкову явку позивача до суду для надання пояснень та відповідних доказів, однак позивач в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження своєї позиції не надав.

З огляду на вищезазначене, висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасувати податкових повідомлень-рішень та визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області, щодо проведення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП "Праця" перевірки (аналізу) питань щодо взаємовідносин МКП "Праця" з ФОП ОСОБА_2, Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради, а також щодо взаємовідносин ПП "Херсонтранснафта" з іншими контрагентами, питань щодо наявності страхових полісів на автотранспортє доведеними та підлягають задоволенню є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, при ухваленні постанови суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Малого колективного підприємства "Праця" - відмовити повністю.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2018 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик