Справа № 826/18115/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 травня 2018 року № 826/18115/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Григоровича П.О., Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з надзвичайних ситуацій

третя особа Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області

про скасування наказу №538 від 10.10.2016 та зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (надалі також - відповідач), третя особа Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (надалі також - третя особа) про скасування наказу №538 від 10.10.2016 та зобов'язання вчинити дії.

Позивач та представник позивача з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідачем на адресу суду подано заперечення на позов, в якому виклав зміст заперечень проти позову та просив суд в позові відмовити повністю, оскільки оскаржуваний наказ винесено з дотриманням норм чинного законодавства.

Третьою особою подано письмові пояснення щодо заявлених вимог та просив суд в позові відмовити.

У судовому засіданні судом, згідно з частинами четвертою, шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (Кодекс адміністративного судочинства України у редакції від 06.07.2005 №2747-IV, що діяла на момент постановлення ухвали), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 з 26.03.2015 обіймав посаду начальника управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Головного управління ДСНС України у Київській області.

Наказом №538 від 10.10.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення службової дисципліни, вимог законодавства з питань діяльності органів і підрозділів цивільного захисту, суттєві недоліки в організації роботи з питань наглядово-профілактичної діяльності, неналежний контроль за діями підлеглих накладено на підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1, начальника управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Головного управління ДСНС України у Київській області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та зарахувати у розпорядження начальника Головного управління ДСНС України у Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби.

Оскаржуваний наказ №538 прийнято на підставі Висновку службового розслідування від 30.08.2016, яким встановлено порушення службової дисципліни, вимог законодавства, недоліки в організації роботи з питань наглядово-профілактичної діяльності, а також не належний контроль за діями підлеглих, а також отримання позивачем неправомірної вигоди.

Не погоджуючись з вказаним наказом та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, права та обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, в тому числі слухачів і курсантів навчальних закладів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, щодо її додержання, види заохочення та дисциплінарних стягнень і порядок їх застосування визначає Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затверджений Законом України від 05.03.2009 №1068-VI.

Порядок проведення службового розслідування в органах і підрозділах цивільного захисту, затверджений наказом МВС України 05.05.2015 №515, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2015 за №582/27027, визначає підстави призначення, процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, в тому числі слухачів і курсантів навчальних закладів, права й обов'язки посадових осіб при проведенні службового розслідування, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення.

Відповідно до пп.2 п.9 Положення про ДСНС України Голова ДСНС України наділений повноваженнями з організації та контролю у межах компетенції виконання в апараті ДСНС України, її територіальних органах Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства оборони України.

Відповідно до п.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов'язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту.

Пунктом 8 Дисциплінарного статуту визначено, що порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або не належне виконання службових обов'язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту.

Згідно п.31 Дисциплінарного статуту, керівник спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту має право застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення, визначені цим Статутом, у повному обсязі.

Відповідно до п.83 Дисциплінарного статуту, прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з'ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Пунктами 68, 69 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

На осіб начальницького складу за порушення службової дисципліни, крім зазначених у пункті 68 цього Статуту, можуть накладатися дисциплінарні стягнення у вигляді: 1) звільнення з посади; 2) пониження у спеціальному званні на один ступінь.

Згідно п.58, 59 Дисциплінарного статуту, грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, що не містить ознак кримінального правопорушення, а саме: невихід на службу без поважних причин; порушення встановленого керівником органу чи підрозділу цивільного захисту розпорядку дня; вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані чи стані наркотичного сп'яніння; порушення статутних правил несення служби; втрата службового посвідчення, службових документів; невиконання наказів та розпоряджень начальників, що призвело до неготовності до дій за призначенням та зриву виконання покладених на орган чи підрозділ цивільного захисту завдань; порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, що призвело до псування або втрати закріпленого майна, обладнання та техніки, інших матеріальних збитків, а також завдало шкоди здоров'ю особовому складу органу чи підрозділу цивільного захисту або іншим особам; самовільне відлучення курсантів (слухачів) з розташування навчального закладу; невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним, педагогічним складом, ад'юнктами, докторантами.

До діянь, що є порушеннями службової дисципліни, також належать: порушення вимог законодавства з питань діяльності органів і підрозділів цивільного захисту; брутальне або зневажливе ставлення до громадян, приниження їх честі та гідності під час виконання службових обов'язків; приховування або недостовірне надання відомостей про себе, що мають значення для проходження служби (зміна місця проживання, притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності); інші діяння, визнані порушеннями службової дисципліни законом та цим Статутом.

Відповідно до п.3 розділу VII Наказу МВС України 05.05.2015 №515, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про обставини, за яких особа (особи) рядового або начальницького складу скоїла(и) порушення службової дисципліни або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення порушення службової дисципліни, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, інші дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах та підрозділах цивільного захисту і на займаній посаді - з дотриманням вимог чинного законодавства України), характеристику рядового або начальницького складу (зокрема про наявність або відсутність в особи, винної в учиненні порушення службової дисципліни, діючих дисциплінарних стягнень та про осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам); заходи, здійснені під час службового розслідування, й одержані при цьому результати, які підтверджують чи спростовують факт порушення службової дисципліни; наявність причинного зв'язку між порушенням(и) службової дисципліни особи (осіб) рядового або начальницького складу та його (їх) наслідками; умови, що передували скоєнню порушення службової дисципліни або спонукали до цього; вимоги нормативно-правових та інших актів, які було порушено; заперечення, заяви та клопотання особи рядового або начальницького складу, стосовно якої проводилося службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; обставини, причини, умови та наслідки вчиненого особою рядового чи начальницького складу порушення службової дисципліни, рівень заподіяної шкоди та негативного впливу, наявність вини особи (осіб) рядового або начальницького складу, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Висновку службового розслідування, визначені п.3 розділу VII Наказу МВС України 05.05.2015 №515 щодо порушення позивачем норм Дисциплінарного статуту, відсутні.

У Висновку службового розслідування лише зазначено, що позивачем отримано неправомірну вигоду.

Крім того, судом встановлено, що вчинене порушення висвітлене у Висновку службового розслідування, сталось після 12.03.2016, під час перебування позивача на лікарняному та у відпустці.

Зазначене підтверджується, наявними в матеріалах справи копіями листків непрацездатності та наказів про надання відпустки, зокрема: накази про відпустку з 14.03.2016 по 20.04.2016, з 22.04.2016 по 05.06.2016, з 29.06.2016 по 28.06.2016 по 28.07.2016, з 22.08.2016 по27.08.2016, з 05.09.2016 по 10.09.2016 та листки непрацездатності з 14.03.2016 по 22.03.2016, з 28.04.2016 по 07.05.2016, з 27.05.2016 по 05.06.2016, з 22.07.2016 по 30.07.2016, з 03.08.2016 по 12.08.2016, з 15.08.2016 по 19.08.2016, з 22.08.2016 по 02.09.2016, з 15.09.2016 по 24.09.2016, з 26.09.2016 по 05.10.2016.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених обставин у Висновку службового розслідування неправомірної поведінки позивача, крім усних пояснень начальника Вишгородського РВ щодо інциденту.

Відповідно до ч.2 ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

В матеріалах справи наявні наявна копія ухвали Подільського районного суду м. Києва №758/5563/17, відповідно до якої судом розглядається кримінальна справа (провадження №0003380) щодо отримання неправомірної вигоди працівниками ДСНС ОСОБА_2, ОСОБА_3 Отже, відносно ОСОБА_1 відсутні порушенні кримінальні справи, щодо отримання останнім неправомірної вимоги, як це зазначено у Висновку службового розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відтак, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності, можливе за умови доведення належними доказами фактів порушень працівником ДСНС вимог законодавства.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії" (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об'єднаного Королівства" (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі "ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства" (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії" (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Відповідачем в ході судового розгляду справи не надано до суду документального підтвердження наявності факту вчинення правопорушення, порушення дисципліни чи громадського порядку по вказаним обставинам чи отримання неправомірної вимоги.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або Дисциплінарним статутом, в даному випадку.

Слід зазначити, що статтею 43 Конституції України передбачено, що Державою гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З огляду на встановлені обставини та беручи до уваги вказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав та передчасно застосовано крайній захід дисциплінарного впливу на позивача, а саме - звільнення, а відтак спірний наказ підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про визнання підставою переміщення по позивача згідно наказу від 17.10.2016 №347 о/с (по особовому складу) начальника Головного управління ДСНС в Київській області згідно рапорту від 13.09.2016 щодо переведення на посаду першого заступника начальника 9 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Київській області за особистим проханням, а не оскаржуваного наказу, суд зазначає наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, в якості підстави прийняття наказу від 17.10.2016 №347 о/с зазначено наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а не рапорт позивача від 13.09.2016 про переведення на зазначену посаду.

Враховуючи вищевикладене, вимога про визнання підставою переміщення по службі ОСОБА_1 згідно наказу від 17.10.2016 №347 о/с (по особовому складу) начальника Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій в Київській області, рапорт ОСОБА_1 від 13.09.2016 про переведення на посаду першого заступника начальника 9 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Київській області за особистим прохання, підлягає задоволенню у зв'язку із визнання протиправним та скасуванням оскаржуваного наказу №538 від 10.10.2016 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірності своїх дій, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про скасування наказу №538 від 10.10.2016 та зобов'язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 10.10.2016 №538 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» Державної служби з питань надзвичайних ситуацій в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної та цивільного захисту Головного управління ДСНС України у Київській області та зарахування в розпорядження начальника Головного управління ДСНС України у Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби.

Визнати підставою переміщення по службі ОСОБА_1 згідно наказу від 17.10.2016 №347 о/с (по особовому складу) начальника Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій в Київській області, рапорт ОСОБА_1 від 13.09.2016 про переведення на посаду першого заступника начальника 9 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Київській області за особистим прохання.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді П.О. Григорович

С.К. Каракашьян