Справа № 757/58622/17-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання скасування постанови про накладення штрафу, за апеляційною скаргою Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Печерського районного суд м. Києва від 09.11.2017, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання скасування постанови про накладення штрафу

Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 09.11.2017 року позов повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, оскільки безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов'язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з'ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Крім того, відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду,

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач знаходиться у м. Кременчук Полтавської області, а відповідач у м. Полтава, що знаходиться поза межами Печерського району м. Києва, а тому вказаний позов не підсудний Печерському районному суду м. Києва.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області Управління оскаржує постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу та закриття виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа № 2а-215/12 від 01.12.2016 року виданого Печерським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведеного випливає, що положення Закону визначають підвідомчість спорів щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення залежно від суду, який видав виконавчий документ.

Водночас, приписи ч. 2 ст. 74 Закону визначають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, визначаючи поширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), законодавець визначив включив до таких рішень:

- постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

- постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.

При цьому, визначивши юрисдикцію суду, який уповноважений розглядати відповідні спори, законодавець зазначив, що адміністративний суд визначається у порядку, передбаченому законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Згідно п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 18 КАС України, ( в редакції до 15.12.2017 року) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті.

Наведені положення відповідають приписам ч. 6 ст. 181 КАС України( в редакції до 15.12.2017 року), які закріплюють, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

З наведеного вбачається, що постанова про накладення штрафу є одним з документів, що приймаються державним виконавцем у разі, зокрема, за невиконання рішення суду. Тобто, така постанова державного виконавця є рішенням, прийнятим у межах виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір підлягає вирішенню судом, який видав виконавчий лист - місцевим загальним судом як адміністративним.

Відповідно до ч. 2 абз. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними або господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Така правова позиція підтримана також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 року у справі № К/800/42840/14.

Оскаржувана постанови державного виконавця про накладення штрафу прийнята не в окремому виконавчому провадженні як рішення державного виконавця, а відтак, колегія суддів приходить до висновку, що даний позов належить до юрисдикції Печерського районного суду м. Києва як адміністративного.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо повернення позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Печерського районного суд м. Києва від 09.11.2017 у справі за адміністративним позовом Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суд м. Києва від 09.11.2017- скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 17.05.2018