Справа № 826/4755/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2018 року 16:30 № 826/4755/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Дубекспо»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі

головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового

повідомлення-рішення,

представники позивача - Пасічник І.Ю.

сторін: відповідача - Зайцева О.В.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Дубекспо» (далі - позивач або Підприємство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач або ДФС або Контролюючий орган), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2015.

Мотивуючи позовні вимоги позивач наголошує на відсутності підстав для нарахування штрафу згідно вказаного податкового повідомлення-рішення, відтак вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, в наданих до суду запереченнях відмітив, що під час прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб визначений чинним законодавством.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2016 (суддя Літвінова А.В.) відкрито провадження у даній адміністративній справі № 826/4755/16 та призначено до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 10.10.2017 № 5742 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2017 (суддя Пащенко К.С.) судом прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду у судове засідання.

В судовому засіданні 12.12.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позову представник відповідача заперечив.

При цьому, представники сторін звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, Контролюючим органом, відповідно до статті 76 розділу II Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку даних Підприємства, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за травень 2015 року, за наслідками якої складено акт № 144/1-26-50-28-02-36203336 (в тексті - Акт або Акт перевірки).

Згідно висновків Акту, перевіркою встановлено порушення Підприємством п. 200.14 ст. 200 з урахуванням п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України. Окрім того, у Акті зазначено, що ПП «Дубекспо» самостійно не нараховано штрафні (фінансові) санкції на відшкодовану суму у розмірі 900 002 грн. У зв'язку з цим, оскільки такі права має Контролюючий орган, до платника застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25 відсотків від суми бюджетного відшкодування, що складає 225 000,50 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту, 01.10.2016 Підприємство подало до ДФС заперечення № 1, в яких просило скасувати Акт перевірки.

За результатами розгляду вказаних заперечень, ДФС надано відповідь, згідно якої висновки Акту - залишено без змін.

На підставі Акту перевірки, ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2015 (по тексту - Рішення), зі змісту якого випливає, що Підприємством самостійно не враховано штрафні (фінансові) санкції на відшкодовану суму у розмірі 900 002,00 грн., у зв'язку із чим ДФС застосовано 225 000,50 грн. штрафу.

У листопаді 2015 року Підприємством подано адміністративну скаргу № 6 від 06.11.2015 на Рішення, в якій викладено вимоги про його скасування.

Контролюючим органом прийнято рішення № 57/10/20-15-10-06 від 05.01.2016, яким скаргу № 6 від 06.11.2015 - залишено без задоволення.

Пізніше, Підприємством, вдруге, подано адміністративну скаргу № 12 від 11.01.2016 на Рішення. У вказаній скарзі позивач просив скасувати Рішення.

В березні 2016 року ДФС прийнято рішення № 5528/6/9999/001-01-25 від 15.03.2016, яким скаргу відхилено.

Позивач стверджує, що ним самостійно зменшено суму відшкодування в розмірі 900 002 грн. згідно поданого до ДФС уточнюючого розрахунку, а тому накладення штрафу в розмірі 25% від уточненої суми 900 002 грн. є неправомірним. Відповідне стало підставами для звернення до суду з адміністративним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (тут і по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

У відповідності до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Статтею 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктами 200.2, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За п. 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.

Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктом 200.14 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

З наведених приписів слідує, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком, і у випадку, якщо за її результатами контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Як видно з матеріалів справи, в червні 2016 року Підприємством подано до Контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2015 року. В декларації позивачем зазначено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 23.2) в розмірі 900 002 грн., з одночасним декларуванням (р. 24) 977 842 грн., як суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Так, у липні 2016 року Підприємство подало до ДФС уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок, що підтверджується квитанцією № 2 від 29.07.2015 (а.с. 62). Згідно вказаного розрахунку, платником самостійно зменшено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 23.2) в розмірі 900 002 грн. та збільшено на тотожну суму (р. 24) декларації з ПДВ за травень 2015 року, в результаті чого сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду склала 1 877 844 грн. В той же час, в колонці 3 «Різниця» р. 24 уточнюючого розрахунку, враховано 900 002 грн. від суми 1 877 844 грн.

В Акті зазначено, що при проведенні у період з 12.08.2015 по 11.09.2015 перевірки, ДФС встановлено, що сума у розмірі 900 002 грн. відшкодована згідно платіжного доручення N 6389-20 від 14.07.2015 року на підставі п. 200.19 ст. 200 Податкового кодексу України (відповідність критеріям, що дають право на автоматичне бюджетне відшкодування).

Суд враховує обставини встановлення ДФС на час перевірки, як подання Підприємством уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням ним самостійно виявлених помилок на суму 900 002 грн., так і отримання останнім бюджетного відшкодування на визначену вище суму в липні 2015 року. Крім того, суд приймає до уваги, що в Рішенні визначено суму перевищення в розмірі 900 002 грн., але, в той же час, ДФС відмічено про відшкодування такої суми на момент перевірки, зокрема, зважаючи на дані уточнюючого розрахунку № .

В матеріалах справи також наявний акт № 9455-20 від 26.10.2015, згідно якого між Підприємством та ДФС проведено звірку розрахунків за період з 01.01.2015 по 26.10.2015, якою встановлено позитивне сальдо розрахунків у Підприємства в розмірі 592 235,42 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги самостійне виправлення виявлених помилок на суму 900 002 грн. з боку Підприємства, а також зазначення 900 002 грн., як різниці від суми 1 877 844 грн. від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, що, по суті, не вказує на перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування, враховуючи позитивне сальдо розрахунків у Підприємства в розмірі 592 235,42 грн. за період з 01.01.2015 по 26.10.2015, суд вважає необгрунтованим висновок Акту щодо невідповідності суми бюджетного відшкодування в розмірі 900 002 грн. і, як наслідок, про порушення Підприємством вимог п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо крщролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп. 54.3.1,54.3.2,54.3.4,54.3.5,54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до приписів п. 54.3 ст. 54 Податкового Кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема: 54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; Підпункт 54.3.4 пункту 54.3 статті 54 виключено на підставі Закону № 655- VIII від 17.07.2015; 54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; 54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях. При цьому, за п. 54.3.3. контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Суд зауважує, що позивач виконав приписи норми п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, виявивши помилку в раніше поданій ним податковій декларації, самостійно надав уточнюючі розрахунки до неї, а тому, з огляду на необґрунтованість висновків за Актом перевірки про порушення Підприємством вимог п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, у ДФС відсутні підстави для визначення позивачу 225 000,50 грн. штрафних санкцій на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, що свідчить про неправомірність Рішення, у зв'язку із чим наявні підстави для його скасування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності винесеного ним Рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим позовом б/н від 13.04.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно зч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Дубекспо» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2015.

3. Стягнути на користь Приватного підприємства «Дубекспо» (ідентифікаційний код 36203336, адреса: 01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 5, корп. Б), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ідентифікаційний код 39468461, адреса: 01033, м. Київ, Жилянська, буд. 23) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 375,00 грн. (три тисячі триста сімдесят п'ять гривень).

Рішення відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко