Справа № 826/12117/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

10 травня 2018 року

м. Київ

№ 826/12117/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглядаючи в судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства інвалідів «Надія-2000»

до

Київської обласної державної адміністрації

про

визнання протиправним розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство інвалідів «Надія-2000» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним розпорядження від 05.05.2014 №120.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 10.05.2018 представником позивача подано письмові пояснення з приводу строків звернення до суду, в яких останній зазначає, що остільки ППІ «Надія-2000» дізналось про порушення своїх прав 04.09.2017, то звернення до суду з даним позовом відбулось в межах визначених строків.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце проведення судового засідання.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

В силу положень частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду знайшла своє відображення в новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.2017 (ч.2 ст.122 КАСУ).

Таким чином, строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...”.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, предметом оскарження є розпорядження Київської обласної державної адміністрації «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні» від 05.05.2014 №120, яке втратило чинність згідно з розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 15.06.2015 №206.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи приватне підприємство інвалідів «Надія-2000» здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації на підставі договорів, а саме: договору від 22.03.2013 №120708-65, договору від 22.03.2013 №120708-64, договору від 25.06.2014 №39.2014 (а.с.11-31 том 1).

Відповідно до п.3.1 вказаних договорів, тариф на перевезення пасажирів і багажу транспортними засобами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні, не може перевищувати розміру граничних тарифів, визначених у встановленому порядку Київською обласною державною адміністрацією.

З огляду на вищевикладені обставини, є можливим дійти висновку, що позивач повинен був дізнатися про оскаржуване розпорядження ще в 2014 році.

У свою чергу, до суду із зазначеним позовом приватне підприємство інвалідів «Надія-2000» звернулось лише в вересні 2017, у відповідності до штампу вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києві.

Посилання представника позивача на те, що про порушене право у формі оскаржуваного розпорядження приватне підприємство інвалідів «Надія-2000» фактично дізналось 04.09.2017 – за наслідками отримання листа Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації №01-07-17/2068 з копією розпорядження, судом відхиляються, адже строк звернення до суду ставиться в залежність не лише від обставин, коли особа фактично дізналась про порушене право, а й від обставин, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивачем до суду не надано, у зв'язку з чим позов у цій справі належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено 17.05.2018.

Суддя П.О. Григорович