Справа № 804/6997/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 р. справа № 804/6997/17
26 жовтня 2017 року Селянське (фермерське) господарство "Сантос" (далі С(Ф)Г "Сантос", позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом, в якому позивач просить суд:
- скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 06.10.2017 року № 209179/31648719, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 1 від 15.09.2017 року; від 06.10.2017 року № 209180/31648719, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 2 від 16.09.2017 року; від 20.10.2017 року № 238801/31648719, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 3 від 19.09.2017 року;
- зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 15.09.2017 року, № 2 від 16.09.2017 року та № 3 від 19.09.2017 року в операційний день, коли їх було надіслано Селянським (Фермерським) господарством «Сантос» засобами електронного зв'язку для реєстрації в ЄДРПН (а.с. 4-12).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ним було складено податкову накладну № 1 від 15.09.2017 року, № 2 від 16.09.2017 року, № 3 від 19.09.2017 року та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, проте, згідно отриманих квитанцій № 1, податкові накладні прийнято відповідачем, але реєстрацію зупинено. Позивачем було направлено на адресу ДФС повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК та письмові пояснення, тобто, було надано усі необхідні документи, які підтверджують реальність здійснення операцій по податковим накладним, проте, рішеннями комісії ДФС від 06.10.2017 року № 209179/31648719 було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 1 від 15.09.2017 року; від 06.10.2017 року № 209180/31648719 відмовлено у реєстрації податкової накладної № 2 від 16.09.2017 року; від 20.10.2017 року № 238801/31648719 було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 3 від 19.09.2017 року. Позивач вважає рішення про відмову у реєстрації податкових накладних необґрунтованими, тому, просить суд скасувати рішення, та зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному державному реєстрі неприйняті податкові накладні днем, коли їх було надіслано Селянським (Фермерським) господарством «Сантос» засобами електронного зв'язку для реєстрації в ЄДРПН.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
У судове засідання 18.01.2018 року представники сторін до суду не прибули, належним чином повідомлялись про день, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.
13.12.2017 року представник позивача через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд адміністративної справи без його участі, у письмовому провадженні, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач тричі належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 117, 120, 129), уповноваженого представника в жодне судове засідання не направив, за весь час заперечень на позов не надав. Суд вважає, що відповідачу було надано достатньо часу з 27.10.2017 року по 18.01.2018 року щодо надання письмових заперечень та відзиву на адміністративний позов, враховуючи, що відповідач є субєктом владних повноважень, та не позбавлений можливості направляти представників у судове засідання або подати до суду письмові заперечення.
Третя особа належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 128), до суду уповноваженого представника не направила, письмової позиції щодо предмету спору до суду також не надала.
Відповідно до частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно із частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Керуючись приписами статей 175, 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позові, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Так, судом встановлено, що позивач є юридичною особою, яку було створено 18.09.2001 року. За видом діяльності підприємства є - код КВЕД 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Матеріалами справи підтверджується, що 07 вересня 2017 року, між позивачем та третьою особою по справі, було укладено договір поставки № 9912/к, згідно з п. 1.1 якого, позивач зобов'язується передати у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" сільськогосподарську продукцію власного виробництва, якою за додатком до договору є соняшник, за цінами вказаними в видаткових накладних на кожну партію товару.
Перша партія соняшнику була поставлена на адресу третьої особи 15.09.2017 року, у кількості 23.56 тонн на суму 240978,37 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 15.09.2017 року; друга партія 16.09.2017 року, що підтверджується видатковою накладною № 2, у кількості 24,72 тонн на суму 228075,23 грн.; третя партія - 19.09.2017 року, що підтверджується видатковою накладною № 3, у кількості 18,14 тонн на суму 183487,26 грн.
Оплата за поставлену продукцію отримана від Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор", що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 19.09.2017 року на суму 390878,00 грн, та платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 20.09.2017 року на суму 152906,05 грн.
Відповідно до приписів п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України), С(Ф)Г «Сантос» було складено податкову накладну № 1 від 15.09.2017 року, № 2 від 16.09.2017 року, № 3 від 19.09.2017 року, та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно отриманих квитанцій № 1, податкові накладні було прийнято, але реєстрацію зупинено.
На виконання п.п. 201.16.2. п. 201.16. ст. 201 ПК України, позивачем було направлено на адресу ДФС повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК та письмові пояснення, на підтвердження реальності здійснення операцій по податковим накладним, проте, рішеннями комісії ДФС від 06.10.2017 року № 209179/31648719 було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 1 від 15.09.2017 року; рішенням від 06.10.2017 року № 209180/31648719 було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 2 від 16.09.2017 року; рішенням від 20.10.2017 року № 238801/31648719 було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 3 від 19.09.2017 року.
Так, відповідно до п. 61.1. ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно із п. 62.1. ст. 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Отже, вказаний перелік є вичерпним, та не містить такого способу податкового контролю як «блокування» податкових накладних.
Судом встановлено, що рішення про зупинення реєстрації ПН, тобто, квитанція № 1, рішення комісії ДФС про відмову в реєстрації податкових накладних, та рішення ДФС за результатами розгляду скарги, не містять конкретних обставин справи та їх обґрунтувань.
Вимоги до оформлення податкових накладних, їх видачі та внесення до Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) встановлені ст. 201 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Приписами п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової накладної в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПК України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
У разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у квитанціях № 1 зазначено критерій, який взагалі відсутній у п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, а саме, зазначено «...невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД 1206».
Положенням Постанови КМУ від 29 березня 2017 року № 190 Про встановлення підстав для Прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації передбачено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
Судом встановлено, що первинні документи, оформлені в рамках договору поставки № 9912/к, не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу сттей 198, 201 Податковою кодексу України та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88), спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
З матеріалів справи вбачається, що первинні документи засвідчують факт реального виконання позивачем та його контрагентом господарських зобов'язань.
При цьому, слід зазначити, що ДФС не спростовано і встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності вчинених підприємствами правочинів, не досліджено фактичні обставини щодо змісту та умов угоди, зобов'язань сторін за договором та порядку оплати вартості готової продукції.
Отже, судом встановлено, що ДФС не дотримано передбаченого алгоритму «блокування» та «розблокування» податкових накладних, тому, рішення відповідача є необгрунтованими.
Підпунктом 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Відповідно до п. 49.10. ст. 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Відповідно до пункту 49.13. статті 49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Суд робить висновок, що оскаржувані рішення є необгрунтованими, оскільки платником податків подано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковими накладними, у реєстрації яких було відмовлено.
Таким чином, враховуючи, що податкові накладні оформлені позивачем відповідно до вимог п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких правових підстав для відмови у прийнятті вищевказаних податкових накладних, тому, суд вважає, що позовні вимоги про скасування рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, якими було відмовлено у реєстрації податкових накладних є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобовязання Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 15.09.2017 року, № 2 від 16.09.2017 року та № 3 від 19.09.2017 року в операційний день, коли їх було надіслано засобами електронного зв'язку для реєстрації в ЄДРПН, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Як зазначив Вищий адміністративний суд України в Інформаційному листі від 24.10.2013 №1486/12/13-13, у відповідності до пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є обовязком постачальника товарів чи послуг.
Цьому обовязку кореспондує обовязок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняти та зареєструвати надану платником податку-продавцем податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.
При розвязанні спорів, повязаних з оскарженням неприйняття податкових накладних для їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, суди повинні враховувати, що Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Така податкова накладна не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобовязань за відповідний звітний період.
Таким чином, відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних впливає на правовий стан платників податків. Покупець товарів позбавляється права на формування податкового кредиту за рахунок відповідних сум, а продавець може зазнати небажаних для нього наслідків у вигляді проведення його позапланової перевірки.
Як визначено положеннями пп. 201.16.4. п. 201.16. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність поновлення прав позивача, шляхом зобовязання Державної фіскальної служби України прийняти та зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 15.09.2017 року, № 2 від 16.09.2017 року та № 3 від 19.09.2017 року в операційний день, коли їх було надіслано Селянським (Фермерським) господарством «Сантос» засобами електронного зв'язку для реєстрації в ЄДРПН, тому, суд вважає цю позовну вимогу також обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства "Сантос" - задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 3231,35 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 426 від 24.10.2017 року (а.с. 3).
Отже, судовий збір у сумі 3231,35 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації: від 06.10.2017 року № 209179/31648719, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 1 від 15.09.2017 року; від 06.10.2017 року №209180/31648719, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 2 від 16.09.2017 року; від 20.10.2017 року № 238801/31648719, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 3 від 19.09.2017 року.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1