Справа № 823/917/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 травня 2018 року справа № 823/917/18 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Кулика О.П.,

представника позивача ОСОБА_1 (за ордером),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

26 лютого 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (вул. Грушевського, 114, м. Черкаси, 18000) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Черкаській області (вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18036), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №3193 від 01.12.2017 Головного управління Національної поліції в Черкаській області в частині оголошення старшому дільничному офіцеру поліції Сектору превенції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 суворої догани.

04.04.2018 представником відповідача суду надано клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову, яке мотивоване тим, що позивачем пропущено строк на звернення до суду передбачений ст. 122 КАС України, оскільки про рішення щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивачу було відомо 14.12.2017.

У підготовчому засіданні представник відповідача вказане клопотання підтримала та просила його задовольнити.

У підготовчому засіданні представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив та зазначив, що позивач ознайомився з оскаржуваним наказом лише після отримання листа №Н-1аз/01/12/7-2018 від 05.01.2018, який отриманий представником позивача 15.01.2018. Відповідно до ст. 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладене.

Розглянувши клопотання представника відповідача, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з такого.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначив, що позивач про порушення своїх прав дізнався 14.12.2017.

Таким чином, на думку представника відповідача ОСОБА_1 пропустив встановлений законом строк звернення до суду.

Проте, суд зауважує, що 14.12.2017 ОСОБА_1 лише ознайомлено з наказом №3193 від 01.12.2017, що підтверджується його підписом на оскаржуваному наказі (а.с.95), а сам наказ отриманий його представником 15.01.2018.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично й не має абсолютного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби

У рішенні ЄСПЛ у справі «Плахтєєв та Плахтєєва Проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Ковенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року).

Згідно ч. 1, 6 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Суд зазначає, що ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у адміністративній справі від 15.03.2018 судом постановлено визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом поважними та поновити їх.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що строки звернення до суду позивачем пропущені не були, а тому підстави для задоволення поданого представником відповідача клопотання - відсутні.

Керуючись статтями 9, 122, 241, 248, 256, 294, 295 КАС України суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала у повному обсязі складена 17.05.2017.

Суддя В.П. Тимошенко