Справа № 805/1989/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. Справа№805/1989/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання повідомлення (рішення) протиправним та скасування, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради, в якому просить:

- визнати повідомлення (рішення) відповідача про відмову у наданні позивачу адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі від 08.01.2018 року таким, яким яке суперечить Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому постановою КМУ від 01.10.2014 року №505;

- зобовязати відповідача відновити виплату позивачу адресної допомоги починаючи з 23.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її було взято на облік в Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради, як особу, яка перемішується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Зазначає, що отримувала грошову допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, до 26.03.2015 року.

Вказує, що 23.06.2016 року її було прийнято в якості вихователя в комунальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №60, який підпорядкований управлінню освіти Краматорської міської ради, де вона працює дотепер.

В січні 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги, однак на підставі п.7 Постанови Кабінету Міністрів України №505 їй було відмолено, у зв'язку з не працевлаштування працездатної особи в період отримання такої допомоги.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, оскільки має право на отримання щомісячної адресної допомоги як працевлаштована особа з 23.06.2016 року.

Позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачу надано п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву, який повинен бути складений та поданий за правилами, встановленими ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), або заяви про визнання позову.

Через відділ діловодства та документообігу суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить залишити адміністративний позов без задоволення, з наступних підстав: 26.11.2014 року позивач вперше звернулась до УСЗН Краматорської міської ради із заявою про призначення адресної допомоги, на підставі якої позивачу та її доньці було призначена щомісячна адресна допомога на шестимісячний термін з 26.11.2014 року в розмірі 442,00 грн., як для особи працездатного віку та 884,00 грн. на дитину, що не досягла 18 років. Оскільки позивач протягом 2-х місяців з моменту звернення не працевлаштувалась, відповідно до вимог п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі-Порядку), за період з 26.01.2015 року по 25.03.2015 року, щомісячна адресна допомога виплачувалась їй в зменшеному на 50% розмірі 221,00 грн. Зважаючи на те, що позивач в послідуючому не працевлаштувалася протягом 2-х наступних місяців позивачці, відповідно до п.7 Порядку була припинена виплата щомісячної адресної допомоги з 26.03.2015 року. Зазначено, що позивач в період з 26.03.2015 року по 11.12.2017 року продовжувала отримувати щомісячну адресну допомогу на дитину, що не досягла 18 років. В грудні 2017 року позивач звернулась із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги, як працевлаштованій особі. Повідомленням від 09.01.2018 року позивачу було відмовлено в призначенні адресної допомоги, оскільки позивач, як працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги. В січні 2018 року позивач також звернулась до управління із заявою, та в той же день відкликала її.

Відповідач вважає, що позивачу було правомірно відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги, оскільки відповідно до п.7 Порядку, на підставі змін, внесених до п.3 Порядку згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 212 Про внесення змін до порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п.7 Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Таким чином, позивач втратив право на призначення адресної допомоги, в звязку із чим відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, відповідно до паспорта серії ВА № 102013, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-9).

У 2014 році вимушено покинула своє фактичне місце проживання у м. Докучаєвську та переїхала до м. Краматорськ Донецької області.

Відповідно до довідки Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 26.11.2014 року № 1426/9372, позивача та її доньку взято на облік, як осіб які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання позивача та її доньки визначено за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. 19 партзїзду, 53/10 (а.с. 11).

26.11.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу, як не працюючі особи (а.с. 68).

Рішенням Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 02.12.2014 року позивачу та її донці призначено щомісячну адресну допомогу, в розмірі 442,00 грн. та 884,00 грн. відповідно. Загальна сума допомоги на сімю склала 1326,00 грн. (а.с. 67).

У вказаному рішенні зазначено, що в подальшому допомогу було продовжено. Позивач, як представник сімї, отримувала допомогу в розмірі 1326,00 грн. з 26.11.2014 року по 25.01.2015 року, в розмірі 1105,00 грн. з 26.01.2015 року по 25.03.2015 року та в розмірі 884,00 з 26.03.2015 року по 25.05.2015 року.

30.11.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу, як непрацюючі особи (а.с. 66).

Рішенням Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 03.12.2015 року позивачу, як представнику сімї було призначено щомісячну адресну допомогу, в розмірі та 884,00 грн. на доньку, як дитину до досягнення 18 років. Вказані виплати проводились з 30.11.2015 року по 29.05.2016 року (а.с. 65).

06.06.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу, як непрацюючі особи (а.с. 64).

Рішенням Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 14.06.2016 року позивачу, як представнику сімї було призначено щомісячну адресну допомогу, в розмірі та 884,00 грн. на доньку, як дитину до досягнення 18 років. Вказані виплати проводились з 06.06.2016 року по 25.11.2016 року (а.с. 63).

Як вбачається з трудової книжки позивача серії АТ-V №1785620, 23.06.2016 року її прийнято на посаду вихователя в комунальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №60 Журавлик комбінованого типу Краматорської міської ради (а.с. 37-50).

06.12.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу, як непрацюючі особи (а.с. 62).

Рішенням Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 28.03.2017 року позивачу, як представнику сімї було призначено щомісячну адресну допомогу, в розмірі та 884,00 грн. на доньку, як дитину до досягнення 18 років. Вказані виплати проводились з 06.12.2016 року по 05.06.2017 року (а.с. 61).

12.06.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу, як непрацюючі особи (а.с. 60).

Рішенням Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 12.07.2017 року позивачу, як представнику сімї було призначено щомісячну адресну допомогу, в розмірі та 884,00 грн. на доньку, як дитину до досягнення 18 років. Вказані виплати проводились з 12.06.2017 року по 11.12.2017 року. (а.с. 59).

14.12.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу, та зазначили, що працює (а.с. 57).

Рішенням Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 08.01.2018 року позивачу, як представнику сімї було призначено щомісячну адресну допомогу, в розмірі та 442,00 грн. на доньку, як особу, що досягла 18 річчя та не працює. Вказані виплати проводились з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року в розмірі 442,00 грн. та з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року в розмірі 221,00 грн. (а.с. 56).

Повідомленням від 08.01.2018 року про відмову у наданні допомоги переміщеним особами на проживання ОСОБА_1, на підставі приписів п.7 Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року, в якій зазначено, що якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50 %, а на наступний період припиняється (а.с. 12).

23.01.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначено, що позивач та її донька претендують на щомісячну адресну допомогу (а.с. 71-72).

Також 23.01.2018 року позивач надала відповідачу заяву про виключення її доньки зі складу сімї, оскільки вона звернулась за адресною допомогою самостійно, з переплатою ознайомлена та зобовязується погасити в повному обємі. Нижче позивачем зазначено заяву від 23.01.2018 року не розглядати (а.с. 55).

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у призначенні допомоги переміщеним особам на проживання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею п.1 ч.1 ст.19 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів, правових актів індивідуальної дії ), дій чи бездіяльності.

Відповідно положенням ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, у даному випадку - Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 року № 1706-VII, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, Постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - суд може визнати протиправним та скасувати рішення відповідача та зобовязати вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

За приписами п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 26.11.2014 року №1426/9372 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. 19 партзїзду, 53/10 .

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505.

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення п. 2 Порядку, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім'ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'явлення довідки всіх членів сім'ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Згідно із п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї.

Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, встановлено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім"ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім"ї (далі - уповноважений представник сім"ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884,00 грн. на одну особу (члена сім"ї); для працездатних осіб - 442,00 грн. на одну особу (члена сім"ї).

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому п. 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, до заяви, в якій уповноважений представник сім'ї повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, додаються копії документів, визначених в абзаці сьомому пункту 3 цього Порядку, засвідчені підписом уповноваженого представника сім'ї.

Згідно із п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, грошова допомога не призначається у разі, будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Таким чином, для продовження отримання особою щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, необхідно дотримання таких умов:

- особа повинна постійно проживати на території України;

- особа повинна бути внутрішньо переміщеною;

- особа повинна знаходитися на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад;

- уповноважений представник сім'ї особи, яка бажає отримати таку допомогу, повинен звернутися до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'явити паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, письмові згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, і при цьому в заяві має бути повідомлено про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги;

- особа не повинна бути власником або мати членів сім'ї, які мають у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або членів сім'ї, які мають на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Виходячи з норм п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Виплата щомісячної адресної допомоги дійсно була припинена позивачу на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, проте суд не може погодитися із тим, що позивач після працевлаштування не має права на призначення щомісячної адресної допомоги.

Згідно із абз. 8 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Із змісту вказаного абз. 8 п. 3, а також із змісту вищенаведених п.п. 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить п.п. 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаний підхід відповідає не тільки нормам вищенаведеного Порядку, але також відповідає духу та меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які полягають в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім'ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці проживання та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд звертає увагу на те, що діючим Порядком не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Суд враховує, що позивач зверталась до відповідача із заявою про призначення щомісячної допомоги 14.12.2017 року, яка містила всі необхідні дані для призначення такої допомоги. Таким чином, вищевказана допомога повинна була бути призначена позивачу з дня звернення за її призначенням та максимум на строк 6 місяців, але не довше місяця зняття з обліку в уповноваженому органі включно.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача відновити виплату позивачу адресної допомоги починаючи з 23.06.2016 року, суд наголошує, що як вже зазначалось відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Враховуючи, що в період з 23.06.2016 року по 14.12.2017 року позивач з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги до відповідача не зверталась, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині зобовязання відповідача відновити виплату позивачу адресної допомоги, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Так, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад є уповноваженими органами, які здійснюють призначення адресної допомоги, тобто, в даному випадку Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради має виключну компетенцію в питаннях призначення адресної грошової допомоги.

Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п. 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне повідомлення відповідача прийняте без повного зясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.

При цьому суд зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту, позивач просить суд визнати повідомлення (рішення) відповідача про відмову у наданні позивачу адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі від 08.01.2018 року таким, яким яке суперечить Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень ст. 9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Суд в порядку ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задля повного захисту прав позивача скасувати рішення Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 08.01.2018 року про відмову у наданні позивачу адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі.

З урахуванням дискреційних повноважень Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради прийняття рішення про призначення адресної грошової допомоги та визначення підстав, за яких призначається така допомога або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.12.2017 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду як на підставу для відмови у задоволенні його позовних вимог, суд вважає таку позицію необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач оскаржує повідомлення відповідача про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги від 08.01.2018 року. З адміністративним позовом про визнання повідомлення (рішення) протиправним та скасування, зобовязання вчинити певні дії звернувся до суду 22.03.2018 року, суд вважає, що позивачем не було пропущено встановлений законом строк звернення до суду.

Щодо судового збору суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується квитанцією № 26 від 20.03.2018 року, позивач за подання адміністративного позову сплатив 704,80 грн. (а.с. 4)

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до п.3 ст.139 КАС України суд присуджує стягнути судові витрати у розмірі 352,40 грн., здійснені ОСОБА_1, за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради.

За нормами ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України суд розглядає справи у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 139, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення (рішення), зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати повідомлення (рішення) Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради від 08.01.2018 року про відмову у наданні ОСОБА_1 адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі.

Зобовязати Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.12.2017 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці і соціального захисту населення Краматорської міської ради (юридична адреса: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 23, ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ВА № 102013, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Повний текст рішення складений та підписаний 16 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подала, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.