Справа № 2а-8090/11/1370
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №2а-8090/11/1370
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Ванчак М.Л.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Львівської області ДПС до ОСОБА_3 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Ухвалами суду від 27 листопада 2011 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Державтоінспекції ГУМВС України у Львівській області.

Ухвалою суду від 07.09.2011 року задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у справі №2а-8090/11/1370 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №2а-7993/11/1370.

Ухвалою суду від 19.04.2018 року поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.03.2010 року на імя ОСОБА_3 здійснено першу державну реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1), що згідно Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» передбачає сплату податку з власників транспортних засобів до бюджету Залізничного району м.Львова в сумі 23 700,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила суд у задоволенні такого відмовити за безпідставністю.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила. 07.05.2018 року від третьої особи до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

24.03.2010 року на імя ОСОБА_3 було проведено першу реєстрацію транспортного засобу марки VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1).

Згідно розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час здійснення першої реєстрації транспортних засобів в Україні, сума податку, що підлягає сплаті відповідачем, становить:

- за автомобіль VOLKSWAGEN (державний номерний знак НОМЕР_1), 2001 року випуску 23 700,00 грн.

Загальна сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підлягала сплаті відповідачем при реєстрації вищевказаних ТЗ повинна становити 23 700,00 грн.

Матеріалами справи стверджується, що ДПІ у Залізничному районі м.Львова направило відповідачу повідомлення із запрошенням зявитися з метою підтвердження сплати податку, щодо першої реєстрації транспортних засобів в Україні.

Згідно довідки ДПІ у Залізничному районі м.Львова №19840/9/19-023 від 09.06.2011 року, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 23 700,00 грн. до місцевого бюджету Залізничного району м.Львова відповідачем не сплачено.

У звязку з несплатою відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, позивач звернувся до суду про його стягнення в примусовому порядку.

Як зясовано судом, вироками № 1-233/11 від 01.07.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/33195653) та №1/463/51/13 від 13.11.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/35407558) начальника та заступника начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ОСОБА_4 України у Львівській області засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.367 КК України (службова недбалість). Звинувачення в тому числі ґрунтувалося на тому, що протягом 2009-2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 повністю, що потягло за собою ненадходження до місцевого бюджету податку з власників транспортних засобів на загальну суму 45578100 грн.

Станом на час розгляду справи слідчим проінформовано, що органом досудового розслідування в межах кримінального провадження №0001639 , виділеної із кримінальної справи №181-0062 , досудове розслідування триває.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є обєктами оподаткування.

Відповідно до статті 3 цього Закону, перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Податок з визначених цим Законом власників наземних транспортних засобів сплачується юридичними та фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів на спеціальні рахунки територіальних дорожніх фондів республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів та бюджетів міст Києва та Севастополя.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Згідно з частиною 4 та 6 цієї статті фізичні особи - платники податку зобовязані предявляти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами. У разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Враховуючи наведені вище норми, проведенню державної реєстрації транспортного засобу обовязково передує попередня сплата за нього податку з власників транспортних засобів.

Реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку тягне за собою відповідальність посадових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, які здійснили таку реєстрацію.

Тому відсутність надходження податку в дохід бюджету не є підставою для стягнення їх з відповідача.

Відповідно до частини 1 пункту 3 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України №1371 (далі - Порядок), державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Згідно з частиною 4 пункту 8 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також внесення в установленому порядку інших платежів.

Пунктом 3.4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом МВС №379 (далі - Інструкція) встановлено, що працівниками РЕП ДАІ здійснюється контроль за внесенням обовязкових платежів власниками транспортних засобів, у тому числі податку з власників транспортних засобів.

Згідно п.3.11 Інструкції після проведення всіх перевірок у заяву про реєстрацію транспортного засобу уповноваженою посадовою особою РЕП ДАІ, яка приймає рішення, вноситься чіткий запис про прийняте щодо реєстрації транспортного засобу рішення, яке підтверджується підписом із зазначенням П.І.Б. та дати.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції, для проведення реєстрації транспортного засобу посадовими особами РЕП ДАІ приймаються до розгляду письмові заяви власників транспортного засобу.

Відповідно до п.3.2 Інструкції, особа власника транспортного засобу або уповноваженої ним особи встановлюється на підставі паспорта громадянина України або іншого документа, що його замінює.

Пунктом 8 Порядку визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів.

Крім того, пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні», для застосування посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суб'єктами господарювання - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами (далі - суб'єкти господарювання) розроблено Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 №327, чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 1.3 Порядку за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності субєктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка. Довідка - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктами господарювання.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-III (далі Закон №2181, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг (недоїмка) - податкове зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобовязання.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону №2181 у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань, сума податку чи збору (обовязкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобовязання (штрафних санкцій за їх наявності).

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Податкові вимоги надсилаються:

а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків. обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункти 6.2.1, 6.2.3 статті 6 Закону №2181).

Відносини, що виникають у процесі надіслання (вручення) податкових вимог платнику податків регулюються підпунктом 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 вказаного Закону.

Відповідно до підпункту 2.3.1. пункту 2.3 статті 2 Закону №2181 органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу (далі - органи стягнення), є виключно податкові органи, а також державні виконавці у межах їх компетенції.

З наведених вище норм Закону № 1963 та Порядку вбачається, що обовязок розрахувати суму податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується за ставками, встановленими цим Законом, покладається на особу - платника податку. Платником податку з власників транспортних засобів є особа, яка є власником транспортного засобу та звертається до компетентного державного органу про проведення державної реєстрації цього транспортного засобу. Отже, підставою для набуття правового статусу платника податку з власників транспортних засобів є юридично значимі (правомірні) дії, спрямовані на набуття відповідних прав та обовязків.

Платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, які вперше реєструються в Україні, є юридичні та фізичні особи, які звертаються про їх реєстрацію.

Обовязковою передумовою прийняття посадовою особою відповідного державного органу рішення про першу реєстрацію в Україні транспортного засобу з присвоєнням державного номерного знака Закон визначає факт предявлення заявником оригіналу квитанції (платіжного доручення) про сплату податку. Відсутність документів про сплату податку є умовою, що є підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії.

З огляду на викладене судом встановлено, що податковий орган не надав належних доказів проведення перевірки відповідача на предмет дотримання ним податкового законодавства щодо сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (напр. акт перевірки), а також доказів визначення суми податкового зобовязання шляхом надіслання відповідачу податкового повідомлення-рішення.

Суд також звертає увагу, що право на стягнення податкового боргу у позивача виникає після надіслання (вручення) контролюючим органом платнику податків (відповідачу) першої та другої податкових вимог. Обставини, з настанням яких податкова вимога вважається надісланою (врученою) особі, були визначені у підпункті 6.2.4 пункті 6.2 статті 6 даного Закону №2181. Отже, після настання зазначених у підпункті 6.2.4 пункті 6.2 статті 6 Закону обставин виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу. Позивач не надав суду доказів скерування відповідачу податкових вимог.

Такі дії (бездіяльність) податкового органу унеможливили використання платником податків встановлених законом способів захисту своїх прав шляхом оскарження в адміністративному/судовому порядку податкових повідомлень-рішень чи податкових вимог.

Підсумовуючи свої висновки, суд зазначає, що податковий орган звернувся до суду про стягнення з відповідача суми, яка не має статусу податкового боргу. Суд констатує, що податковий орган не довів не лише факту узгодження податкового боргу в сумі 23700 грн., а й не підтвердив належними доказами правильності визначення податкового зобовязання на таку суму.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 23.01.2018 №К/9901/3141/18 (2а-6598/11/1370) за наслідками розгляду касаційної скарги податкового органу на рішення суду в аналогічній справі.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Позивачем під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірності стягнення з відповідача суми податку з власників транспортних засобів.

Існування обставин, які б свідчили про наявність вини відповідача у ненадходженні коштів в розмірі 23 700,00 грн. до місцевого бюджету, контролюючим органом не доведено.

За вказаних обставин у позивача відсутні підстави вважати заборгованістю відповідача суму 23 700,00 грн. податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Таким чином, суд приходить до переконання, що доводи позивача про необхідність стягнення із відповідача зазначеного податку в судовому порядку є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що жодних підстав для задоволення позовних вимог немає.

Тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст. ст.2, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Залізничної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Згідно ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 травня 2018 року.