Справа № 825/1806/18
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1806/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Д'якова В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі -Чернігівське ОУПФ України, відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 18 серпня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою судді від 23.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного письмового провадження, без виклику сторін.

Представник відповідача 11.05.2018 подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що у Чернігівського ОУПФ України відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зазначив, що позивач має необхідну кількість пільгового стажу, проте не досягла віку необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, Чернігівське ОУПФ України заявлено клопотання про розгляд справи за загальними правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України, за участі представника відповідача.

Вирішуючи вказане клопотання по суті, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (частини 2 та 5 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, пунктом 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Позивач звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовними вимогами, вирішення яких, враховуючи вищевикладене, має відбуватись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання Чернігівського ОУПФ України про розгляд справи № 825/1806/18 за правилами загального позовного провадження, оскільки воно є необґрунтованим та не відповідає встановленим Кодексом адміністративного судочинства України вимогам.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач працювала в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні на посаді молодшої медсестри по догляду за хворими з 11 липня 1989 року по 31 липня 2012 року. Дана робота відноситься до робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, передбаченими Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Загальний стаж позивача на роботі за Списком № 2 становить більше 10 років.

Після досягнення 50-річного віку у серпні 2017 року позивач звернулась до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 01 листопада 2017 року вих. № 28726/06 управління Пенсійного фонду повідомило позивача, що у призначенні пенсії відмовлено у зв'язку з тим, що вона матиме право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах при досягненні 52 років і 6 місяців, оскільки до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» внесені зміни Законом №2ІЗ-УІІІ від 2 березня 2015 року (а.с. 7-8).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії неправомірними позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Визначаючись щодо позову, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме стаття 13 викладена у наступній редакції.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року до вересня 1967 року.

Вищевказаний Закон був прийнятий пізніше за часом ніж Закон України "Про пенсійне забезпечення", тому застосуванню підлягають саме ці норми при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Згідно ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

30.08.2017 позивач звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проаналізувавши додані до заяви документи, Управління прийняло рішення щодо відмови позивачу у призначенні такої пенсії з огляду на наступне.

Згідно наданої довідки про пільговий стаж від 25.10.2017 року, позивач працювала в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні на посаді молодшої медсестри з догляду за хворими відділення №13 з 11.07.1989 по 31.01.1990 та відділенням №10 з 01.02.1990 по 31.07.2012.

Загальний пільговий стаж позивача за списком №2 в кратному обчисленні згідно ст.60 з доповненнями Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 43 роки 1 місяць 27 днів.

Але, згідно паспортних даних, позивач ІНФОРМАЦІЯ_2, отже на момент звернення позивачу виповнилось 50 років.

Таким чином позивач має необхідну кількість пільгового стажу, проте не досягла віку необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме - 52 роки 6 місяців.

З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що при відмові позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідачем було враховано всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства, а підстави для задоволення позовних вимог відсутні, враховуючи внесені законодавчі зміни, що регулюють спір, який виник в даних правовідносинах, тому відмова у призначенні пенсії прийнята відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

У відповідності до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтю 78 цього Кодексу. При цьому в силу частини другої статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За сукупністю наведеного, суд не вбачає порушень в діях відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними і, відповідно, не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне рішення складено 22 травня 2018 року.

Суддя В.І. Д'яков