Справа № 820/2223/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 травня 2018 р. Справа № 820/2223/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1), ОСОБА_2 (Ізраїль, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2) до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61082, м.Харків, пр. Московський, 198/3) про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просять суд:

- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 130 від 07.03.2017 про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком;

- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 131 від 07.03.2017 про відмову ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії за віком;

- зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 07.10.2009, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в частині зобовязання Індустріального обєднаного УПФУ м. Харкова здійснити поновлення виплати і перерахунок пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 18.02.2017, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючим пенсіонерам, дітям війни, на визначений пенсіонерами банківський рахунок - залишено без розгляду, у звязку із пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі перебували на обліку в управлінні ПФУ та отримували пенсію за віком. З грудня 2004 року виплата пенсій припинена, у звязку з виїздом позивачів на постійне місце проживання до Ізраїлю. Звернувшись у 2017 до Пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсій, рішенням від 07.03.2017 їм було відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 відкрито спрощене провадження.

Встановлено строк відповідачу для подання до суду відзиву на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені, або заяву про визнання позову протягом пятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі.

Представник відповідача надав до суду відзив, в обґрунтування якого зазначено, що компенсація втрати частини доходів на підставі статті 2 Закону № 2050-ІІІ була б можливою, якби пенсія була нарахована і не виплачена. Однак, враховуючи той факт, що між позивачами та Індустріальним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова має місце спір про право на перерахунок пенсії в звязку з закінченням її нарахування через виїзд особи за кордон, цей дохід може бути нарахований тільки після ухвалення судом відповідного рішення. У звязку з чим, управління не порушило строків виконання такого рішення, передбачених зазначеною статтею Закону №2050-ІІІ і тому підстав для нарахування та виплати позивачам компенсації втрати частини доходів немає. Представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) до грудня 2004 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримували пенсії за віком, пенсійні посвідчення (а.с.16, 17).

У подальшому громадяни України - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, у звязку з чим виплату пенсії припинено.

На даний час позивачі перебувають на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що підтверджується відміткою у паспортах (а.с.22,23).

Позивачі, через свого представника - ОСОБА_3, 01.03.2017 звернулися до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова з заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с.14,13).

Листом від 14.08.2017 Немишлянський відділ Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова направив на адресу представника позивачів рішення № 130 та №131 від 07.03.2017 (а.с.11).

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень, управлінням відмовлено в поновленні ОСОБА_1, ОСОБА_2 пенсії за віком, оскільки виплату пенсії припинено з 01.09.2004, у звязку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю (а.с.12,13).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивачів в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що звернення за призначенням пенсії у встановленому порядку із заявою встановленого зразка передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Зазначений закон не містить обмежень на подачу заяви про поновлення пенсії представником пенсіонера - заявника.

Враховуючи, що право на пенсію включає: право на призначення, право на перерахунок та право на поновлення, та за своєю правовою природою право на призначення пенсії і його реалізація є більш широким поняттям ніж поновлення виплати пенсії,

Таким чином, законодавство не містить прямих обмежень щодо можливості представництва у вказаних правовідносинах, а отже суд приходить до висновку, що заява про поновлення пенсії може подаватися представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачується тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Судом встановлено, що позивачами отримана пенсія за 6 місяців наперед, перед виїздом за кордон.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року по справі №1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втрачають чинність з 7 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

З дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009, у відповідача виникли підстави для поновлення виплат пенсії громадянам України, які проживають за її межами.

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституцією України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів по догляду за непрацездатними(ст. 46).

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами ( частина 3 статті 25 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 02.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Такої позиції притримується Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 25.06.2015 р.(К/800/18966/15).

З 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму призначення пенсії у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачі, хоч на даний час проживають постійно за кордоном, однак є громадянами України, а тому мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

До такого ж висновку дійшов Вищий адміністративний суд у рішенні К/800/14055/13 від 13 грудня 2016 року. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015 р. (справа №21-168а15) та від 08.12.2015 р. (справа №21-5440а15).

Разом з позовом надано копії закордонних паспортів, які згідно чинного законодавства посвідчують особу громадянина України та діє на момент звернення до суду.

Доказів припинення позивачами громадянства України в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та ст. 46 цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.

Відповідно до п. 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, відповідно до якої - не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Приписами статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачена індексація та перерахунок пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

Отже, позивачі мають право на перерахунок пенсії відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням індексу інфляції та усіх доплат та надбавок. До спірних правовідносин не застосовуються положення ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З огляду на те, що вказана норма стосується виплати лише сум пенсії, що були нараховані, а в даному випадку цих сум не було нараховано.

Слід зазначити, що позивачі звернувшись до суду з даним позовом, просили суд визнати протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова №130 та №131 від 07.03.2017, про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, судом встановлено незаконність оскаржуваних рішень Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про відмову у поновленні виплати пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, від порушень з боку субєктів владних повноважень, суд виходить за межі позовних вимог, а саме: визнає протиправними та скасовує рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова №130 та №131 від 07.03.2017 про відмову у поновленні виплати пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового акта суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд приходить до висновку, що задля належного захисту прав позивачів необхідно зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2, починаючи з 18.02.2017 з врахуванням індексації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 257, 258, 262, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) ОСОБА_2 (Ізраїль, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2) до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61082, м.Харків, пр. Московський, 198/3, ) про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 130 від 07.03.2017 про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 131 від 07.03.2017 про відмову ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 18.02.2017 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 18.02.2017 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням усіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр. Московський, 198/3, м. Харків, 61082, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт громадянина України АХ 427034, від 16.05.2003, який мешкає за адресою: Ізраїль, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704.80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр. Московський, 198/3, м. Харків, 61082, ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, закордонний паспорт громадянина України АХ 427032, від 16.05.2003, яка мешкає за адресою: Ізраїль, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704.80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2018 року.

Суддя Сагайдак В.В.