Справа № 243/2201/18
Суддя: Кузнецов Р. В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/139/2018
Справа № 243/2201/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Краматорську та Словянську ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 16 березня 2018 року о 22 годині він на автомобілі VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1, рухався з міста Краматорськ по вулиці Свободи м. Словянськ, (по вул. Центральна, Поштова) в напрямку вулиці Шевченка м. Словянськ.

На вулиці Поштова його наздогнав автомобіль патрульної поліції подаючи сигнал зупинитися. Після зупинки співробітник поліції ретельно обнюхавши його і зрозумівши, що від нього не тхне алкоголем, пояснив причину зупинки тим, що він нібито при здійсненні повороту ліворуч на вулицю Поштова не застосував світовий прилад повороту, чим на думку інспектора порушив п. 9.2. б) Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, у т.ч. перед поворотом.

На підставі цього відповідачем була винесена постанова серія БР № 963911 від 16 березня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував та подавав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є протиправними, постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Так, постанова складалася інспектором без врахування зауважень позивача, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, скупчення і потоку інших автомобілів, інтенсивності руху. Доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, місце скоєння правопорушення та його рух вказано не вірно, тобто факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

У п. 6 постанови «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» місце скоєння та обставини правопорушення зазначено з грубим порушенням взагалі.

За змістом спірної постанови, адміністративне правопорушення вчинене позивачем у місті Словянськ, 16 березня 2018 року о 22 год. 10 хв. в м. Словянськ по вулиці Банківська водій керуючи транспортним засобом на вулицю Поштова не подав світовим покажчиком повороту відповідного напрямку повертаючи з вулиці Банківська на вулицю Поштова чим порушив п. 9.2. б) Правил дорожнього руху України.

Однак це груба помилка повязана з місцем скоєння правопорушення на яку позивачем було вказано, та відповідач проігнорував таке заперечення.

В постанові невірно зазначено де та по якій вулиці міста рухався автомобіль, VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1. Істотне значення має та обставина, що в постанові інспектором місце вчинення правопорушення вказане невірно.

В самій постанові також не відображено хто, куди та як їхав, в якому напрямку по яких вулицях рухався, перетнув перехрестя, де позивача було зупинено відображено не вірно, тощо.

Позивач рухався зовсім іншим маршрутом, а саме - з вулиці Свободи він повернув праворуч на вулицю Центральна увімкнувши при цьому правий світовий покажчик повороту, потім з вулиці Центральна на вулицю Поштова увімкнувши лівий світовий покажчик повороту, після чого його було зупинено патрульною машиною.

На прохання позивача розяснити йому суть правопорушення, йому було відмовлено. А саме: чи є дане правопорушення таким, що не уможливлює використання транспортного засобу?; чи була створена аварійна ситуація на дорозі?; чи є технічні засоби для усунення несправності якщо виникла поломка в електричній системі автомобіля?

На всі ці питання позивачеві було відмовлено, однак відповідач порадив негайно сплатити штраф, через те, що з часом штрафні санкції збільшаться.

В спірній постанові зазначено, що ця постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У постанові обєктивна сторона правопорушення не зазначена в загалі. Отже, у діях позивача відсутній склад правопорушення.

Свідки, які могли б підтвердити факт правопорушення відсутні, відеозйомка нерозбірлива, частково відсутня.

В порушення вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, постанова не містить даних про те, чи були свідки правопорушення. Дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові. Відсутність у справі даних свідків грубо суперечить приписам правових норм та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів.

Стаття 258 КУпАП передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. У випадках, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 258, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Діяльність органів патрульної поліції, повязана з притягненням громадян до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, регламентована, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853. Відповідно до вимог пункту 2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП, частина 3 якої передбачає в якості обовязкового елементу місце вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог пункту 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у формі, затвердженій додатком 5 вказаної Інструкції, і заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї ж Інструкції.

Під час керування автомобілем позивачем не було допущено порушень Правил дорожнього руху України, вказаного працівника УПП він бачив та виконав його вимоги про зупинку і рух, виконував всі передбачені ПДР України дії про швидкість, зупинку та стоянку, перетинання перехрестя.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Частина 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина 3 ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, за адресою: 84391, Донецька область, м. Краматорськ вул. Радгоспна 20, де розташоване управління патрульної поліції. Однак відповідач, положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

За змістом постанови, що оскаржується, адміністративне правопорушення вчинене позивачем в місті Словянськ, за неіснуючою адресою.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач суттєво порушив права позивача, не дав у можливості повному обсязі скористатися правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Після предявлення звинувачень, відповідач ОСОБА_2, пішов до свого патрульного автомобіля, де виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, при цьому, у грубе порушення вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

За наведених обставин вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 963911 від 16 березня 2018 року слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав наведених у позові, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначив, що не порушував ПДР. Також, в спірній постанові неправильно зазначено вилиці по яких він рухався. Насправді, він повертав ліворуч з вул. Центральної в сторону вул. Шевченка по вул. Банківській м. Словянська. Також зазначив, що відповідач повинен був зробити йому попередження, а не накладати штраф, а також повинен був посприяти усуненню несправності автомобіля, а не відпускати його із несправним світловим покажчиком повороту.

Відповідач ОСОБА_2, у судовому засіданні показав, що назви вулиць в постанову він вносив згідно із даними планшету, який визначав місцезнаходження. При спілкуванні із позивачем, останній, жодним чином не вказував на несправність світлових покажчиків повороту його автомобіля.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що 16 березня 2018 року в м. Словянську приблизно о 22 годині інспекторами патрульної поліції було виявлено адміністративне правопорушення, а саме: водій керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUREG номерний знак AH 9898 CE не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку повертаючи з вул. Банківська на вул. Поштова, чим порушив п. 9.2 б) ПДР України. Факт вчиненого правопорушення був зафіксований на камеру поліцейського, яка відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» була закріплена на службовому транспортному засобі поліцейських.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п. 9.2 б) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення ( далі - Постанова), щодо позивача.

Відповідно до статті 279 КУпАП, розгляд справи почався з представлення інспектора, інспектор оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснив особі, що брала участь у розгляді справи її права і обовязки: ст.ст. 268, 287-289, 307, 308 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

Відповідно до ст. 278 КУпАП та п. 5 Розділу III Наказу № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор зясував питання:

- чи належить до його компетенції розгляд даної справи; Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, Органи Національної поліції уповноважені розглядати справи за вчинене адміністративне правопорушення,передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП;

- чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Згідно із ч. 2 ст. 258 КУпАП Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно ч. 5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі;

- чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду. Розгляд справи відбувався у присутності позивача.

- чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

- чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Ніяких клопотань позивач не заявляв.

Згідно із ст. 285 КУпАП, позивача ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом Постанови та вручено її копію.

Позивач в своєму позові оспорює факт законності винесеної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При винесенні постанови поліцейський керувався Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-УІІІ, Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), та Наказом № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580 - VII, поліцейський уповноважений здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, п. 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону встановлює, що поліцейський, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В п. 9.2 б) ПДР України зазначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Позивач в своєму адміністративному позові також зазначає, що співробітник патрульної поліції порушив вимоги ст. 276 КУпАП та розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці «правопорушення», а не в Управлінні, як цього, на думку позивача, вимагає вищевказана норма.

Відповідно до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 (на яке також посилається позивач) дано офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, в якому суд вирішив, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю на яку поширюється юрисдикція відповідного органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 133 Конституції України, систему адміністративно-територіального устрою України складають: ОСОБА_3 Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

Місто Слов'янськ є окремою адміністративно-територіальною одиницею, на яку поширюється юрисдикція Управління, щодо розгляду відповідної категорії справ про адміністративні правопорушення посадовими особами Управління.

Співробітником патрульної поліції м. Краматорська та Словянська, як посадовою особою Управління, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову в межах м. Словянська, а саме за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Також зазначено, що після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015, 14 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух» за № 596 - VIII, відповідно до п. 38 ч. 1 якого до ст. 258 КУпАП внесено зміни, а саме: після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Зазначений закон набрав сили 08 серпня 2015 року.

Вимога позивача, щодо закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки суду не підвідомчі справи з розгляду по суті справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, що узгоджується із позицією, викладеною Вищим адміністративним судом України у постанові від 12 березня 2015 року у справі № К/9991/28251/11, відповідно до якої у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнані незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

У звязку із наведеним, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 963911, зазначено, що 16 березня 2018 року о 22 год. 10 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1, та повертаючи з вул. Банківська на вул. Поштова м. Словянськ не подав сигнал світловим покажчиком повороту, чим порушив вимоги п. 9.2 б) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. По справі прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 7).

У судовому засіданні був переглянутий також відеозапис з камер поліцейських від 16 березня 2018 року, який міститься на долученому до матеріалів справи лазерному диску.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису з камер відеореєстратора автомобіля та форменого одягу поліцейських встановлено, що дійсно, 16 березня 2018 року о 22 год. 10 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1, їхав по вулиці Свободи м. Словянська, з якої, подавши сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, повернув праворуч на вулицю Центральну, після чого, з вулиці Центральної здійснив поворот ліворуч на вулицю Поштову, не подавши при цьому сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Після того як позивач на вимогу поліцейських зупинився, до нього підійшов поліцейський який представився лейтенантом поліції ОСОБА_2, та розяснив зміст правопорушення. На вимогу позивача, відповідачем йому було представлено на огляд відеозапис з камери відеореєстратора патрульного автомобіля. Позивач заперечував вчинення адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом ч. 1 ст. 7 КУпАП.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вимогами ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно із вимогами п. 9.2. б) Правил дорожнього руху (далі ПДР), водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Твердження позивача про те, що ним насправді був поданий сигнал повороту є необґрунтованим, оскільки така вказівка є його суб'єктивним баченням, не підтверджується жодними доказами, та більш того, суперечить наданим ним поясненням у судовому засіданні, де останній зазначив про несправність світлових покажчиків повороту автомобіля.

Натомість з досліджених у судовому засіданні матеріалів відеофіксації видно, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Центральній, здійснив поворот ліворуч на вулицю Поштову м. Словянськ, не подавши при цьому сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку. З цих міркувань, доводи позивача про те, що Правила дорожнього руху він не порушував, суд вважає неспроможними.

Безпідставними також є доводи позивача про обовязковість складання протоколу про адміністративне правопорушення, що спростовуються положеннями ст.ст. 222, 258 КУпАП, згідно із якими визначено випадки в яких протокол про адміністративне правопорушенням не складається.

Так, за приписами ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення містяться також в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно із п. 4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно із вимогами ст. 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89,частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110,частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117,частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, пята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і пята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126,частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та пята статті 133, частини третя, шоста, восьма, девята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137,частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178,статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог п. 2. ч.1 ст. 80 ЗУ «Про національну поліцію», лейтенант поліції є спеціальним званням середнього складу поліцейських.

Відповідно до норм п. 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», до основних повноважень поліці ї, відповідно до покладених на неї завдань належить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного нормативного акту зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Враховуючи зазначене, суд вважає твердження позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення помилковими, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначене частиною другою статті 122 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу другого ст. 258 КУпАП виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пункт 1 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Суд зауважує, що дійсно, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі N 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення за місцем його вчинення визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом з тим, зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція N 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, яка передбачає розгляд справи про адміністративне правопорушення , розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За правилами ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу III Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

КУпАП становить сукупність як матеріальних норм права за якими встановлено зміст адміністративних правопорушень та відповідальність за їх вчинення, так і процесуальних норм права які передбачають порядок розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності.

При розвязанні спору у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд, зокрема, перевіряє чи прийняті такі рішення із дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП.

В своєму позові позивач, як на підстави для скасування спірної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, серед іншого, посилається також на порушення його прав при її винесенні, зазначаючи, що постанова складена без врахування його заперечень, під час розгляду справи будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були опитані свідки, місце скоєння правопорушення та його рух вказані не вірно. Позивачем було вказано на помилку повязану із зазначенням місця скоєння правопорушення, та відповідач проігнорував таке його заперечення.

Суд зауважує, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, на підтвердження дотримання прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та процедури її розгляду, мав би надати, зокрема, повний відеозапис розгляду справи та ухвалення рішення. Втім, досліджений у судовому засіданні відеозапис з камер відеореєстратора автомобіля та форменого одягу поліцейських не містить запису розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішення клопотань позивача, тощо.

Суд зазначає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути розцінена як беззаперечний доказ дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому в даному випадку передує фіксування цього правопорушення.

Згідно із 283 КУпАП , постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості , зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що в постанові про накладення адміністративного стягнення від 16 березня 2018 року, місцем скоєння адміністративного правопорушення зазначено: вул. Банківська м. Словянськ в той час як в дійсності, правопорушення було вчинене при повороті ліворуч з вул. Центральної на вул. Поштову м. Словянськ.

Таким чином, аналіз досліджених у судовому засіданні доказів та наведених норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 283 КУпАП, якою передбачено, що постанова повинна містити, зокрема, відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України в сукупності із нормами КУпАП, на думку суду, саме порушення процесуальних норм субєктом владних повноважень при розгляді справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тягне за собою скасування такого рішення і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Зміст ст. 286 КАС України, в світлі змін від 15 грудня 2017 року, дозволяє дійти висновку, що законодавцем більш детально визначено особливості провадження у справах з приводу рішень дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адмінвідповідальності, які за своєю суттю наближені до норм КУпАП. Так, зокрема, норми цієї статті, як і ст. 293 КУпАП передбачають можливість скасування судом рішення субєкта владних повноважень та закриття справи про адмінправопорушення.

Суд констатує, що в ст. 286 КАС України прямо не зазначено, за яких підстав, наступає можливість прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, однак суд зважає на те, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Судом встановлено, що постанову про накладення адміністративного стягнення від 28 лютого 2018 року прийнято з порушенням вимог ст. 283 КУпАП. Разом з тим, суд позбавлений можливості прийняти рішення про її скасування та направлення справи на новий розгляд, оскільки двомісячний строк розгляду компетентним органом справи про адміністративне правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, на сьогодні сплив.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення серія: БР №963911 від 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 слід скасувати, а справу провадженням закрити, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2,17, 18, 50, 104-106, 159-163,167 КАС України, ст.ст. 38, 247, 258, 279, 280, 281, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 963911 від 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП України - провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Головуючий-суддя: Р.В. Кузнецов