Справа № 296/6571/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 296/6571/17
ПОСТАНОВА
іменем України

"15" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Капустинського М.М.
суддів: Моніча Б.С.
Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "22" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії , -

суддя в 1-й інстанції - Драч Ю.І.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення постанови - м.Житомир,
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 13.06.2016р., інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, за його заявою до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату від 31.05.2017р.; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на дату встановлення інвалідності, а саме 13.06.2016р., відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 25.12.2013р. №975 з урахуванням того, що поранення (контузія) та захворювання не пов`язані із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження та те, що витяг з протоколу ЦВЛК № 1714 від 19.04.2016р. та висновок спеціаліста у галузі медичної експертизи №888/Ж від 05.04.2016р. є тими документами, які свідчать про причини та обставини поранення і підтверджують право позивача на отримання грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання прийнятої на його користь постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили.
Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 22.11.2017р. позов задоволено частково. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 13.06.2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, за його заявою до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату від 31.05.2017 року. Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на дату встановлення інвалідності, а саме 13.06.2016 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 25.12.2013 №975 та з урахуванням поданих ОСОБА_1 до заяви від 31.05.2017р. документів. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави 640 грн. судового збору.
Не погоджуючись з ухваленою постановою, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2017р. та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.07.2017р. №248/3/6/2541, який адресовано військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов`язків для позивача, тому його зміст не може бути предметом спору. Вказує, що позивачем подану заяву про призначення допомоги, але неподано документ, що свідчить про причини та обставини поранення. Враховуючи, що до Міністерства оборони України було надіслано неповний перелік документів, визначений пунктами 11-13 Порядку №975, підстави для розгляду питання про призначення позивачу одноразової допомоги та прийняття відповідного рішення про призначення або відмову у такому призначенні були відсутні, оскільки прийняття відповідного рішення можливе за певних умов, зокрема, за наявності документів, визначених вказаним Порядок №975.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів встановила наступне.
Судом встановлено, що позивач з 01.09.1968р. по 23.10.1994р. проходив військову службу у Збройних Силах, що підтверджується копією довідки Житомирського ОМВК від 18.04.2016р. № 2398, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.1994р. № 228.
В період з грудня 1979р. по лютий 1980р. ОСОБА_1 проходив службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 29.03.1996р. та копією довідки Житомирського ОМВК від 27.10.2016р. №133.
Під час проходження служби позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук (контузія головного мозку 1980 р.), їх наслідки та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1714 від 19.04.2016р., а також висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 05.04.2016р. №888/Ж.
20.07.2016р. Житомирською Обласною МСЕК №2 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 13.06.2016р., що настала внаслідок поранення (контузія) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, а 21.07.2016р. йому встановлено статус інваліда війни ІІ групи (а.с.22,23).
31.05.2017р. позивач звернувся до Міністерства оборони України через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат та Житомирський ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи та надав усі необхідні документи (а.с.24).
Однак, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/254 від 18.07.2017р. ОСОБА_1 повідомлено, що у поданих документах відсутня копія документа, що свідчить про причини та обставини поранення (а.с.25). 17.08.2017р. Житомирським ОМВК позивача повідомлено про повернення його документів щодо виплати належної одноразової грошової допомоги Департаментом МОУ (а.с.26).
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-XII).
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Пунктом 4 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Враховуючи приписи зазначених норм Закону, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Отже, виходячи з буквального тлумачення ст.16 Закону №2011-ХІІ право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження, оскільки застосування зазначеної статті пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Таку позицію висловив і Верховний Суд, зокрема у постанові від 22.03.2018р., справа №288/349/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Частиною 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.6 Порядку № 975, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп.4 п.2 ст.16 цього Закону).
Таким чином, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб, є 13.06.2016р., оскільки ця дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії як час, з якого позивачу встановлена ІІ група інвалідності.
Матеріалами справи підтверджено, що поранення та захворювання позивача пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби.
Відтак, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону №2011-XII.
Пунктом 11 Порядку №975 визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.
Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п.10, 11 Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Порядком №975 не передбачено прийняття розпорядником бюджетних коштів такого рішення як повернення документів, а тому суд вважає, що відповідач в особі Департаменту Фінансів МО України, приймаючи рішення про повернення документів позивачу, діяв не у порядку та у спосіб передбачений законом.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р.
Щодо доводів апелянта, що матеріали відносно позивача не розглянуті відповідною Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, і, що зазначені матеріали, не відповідач, а Департамент Фінансів Міністерства оборони України листом повернув Житомирському обласному військомату з проханням надіслати ним завірену у встановленому порядку копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), тому лист не є тим рішенням саме відповідача, дії (бездіяльність) якого оскаржуються, то колегія суддів зазначає, що Департамент Фінансів Міністерства оборони України є структурним підрозділом Міністерства оборони України, якому саме і були адресовані Житомирським обласним віськоматом документи ОСОБА_1 .. Повернення Департаментом матеріалів, з підстав зазначених в листі, є по суті відмовою відповідача в прийнятті позитивного рішення.
Щодо підстав повернення.
Статтею 16-4 Закону №2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав поранення та захворювання не внаслідок протиправних дій, а в наслідок виконання обов`язків військової служби під час участі в бойових діях.
Документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для повернення документів або відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 22.01.2015 року по справі 2-а-1626/12/1370.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поданих ОСОБА_1 документів достатньо для підтвердження його права на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності, яке виникло з моменту встановлення інвалідності, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо можливого втручання суду, через постановлення рішення, у дискреційні повноваження органу державної влади, на що в апеляційній скарзі звертається увага, то колегія суддів зазначає, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тож, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.
При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає допомогу у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.
Крім того, відповідно до абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003№3 рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Стаття 13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "22" листопада 2017 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "21" травня 2018 р.