Справа № 562/2201/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 562/2201/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

представника апелянта, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Здолбунівської музичної школи Здолбунівської районної ради на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "17" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Здолбунівської музичної школи Здолбунівської районної ради про зобов'язання вчинити дії , -

суддя в 1-й інстанції - Мичка І.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення постанови - м.Здолбунів,

дата складання повного тексту рішення - 21.11.2017,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Здолбунівську музичну школу Здолбунівської районної ради зарахувати в стаж педагогічної роботи період роботи на посаді викладача по класу акордеон Здолбунівської музичної школи з 30.10.1998р. по 14.07.1999р. та з 01.09.1999р. по 19.05.2000р. в педагогічний стаж, що дає право на надбавки до заробітної плати за вислугу років від посадового окладу.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17.11.2017р. позов ОСОБА_2 до Здолбунівської музичної школи про зобов'язання вчинити дії задоволено. Зобов'язано Здолбунівську музичну школу Здолбунівської районної ради зарахувати в стаж педагогічної роботи ОСОБА_2 період роботи на посаді викладача по класу акордеон Здолбунівської музичної школи з 30.10.1998р. по 14.07.1999р. та з 01.09.1999р. по 19.05.2000р. в педагогічний стаж , що дає право на надбавки до заробітної плати за вислугу років від посадового окладу. Зобов'язано Здолбунівську музичну школу Здолбунівської районної перерахувати та виплатити надбавки за вислугу років у відсотках до посадового окладу залежно від стажу педагогічної роботи щомісячно, що складає 18 років.

Не погоджуючись з постановою, Здолбунівська музична школа Здолбунівської районної ради подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та закрити провадження у справі. Зазначає, що відповідач не є суб'єктом владних повноважень, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, не здійснює жодних владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі з урахуванням ч.2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 30 жовтня 1998 року наказом №67 вона була зарахована на посаду викладача по класу акордеон Здолбунівської музичної школи.

14.07.1999р. звільнена із вказаної посади за власним бажанням (наказ №102).

01.09.1999р. згідно наказом №114 позивач була прийнята на посаду викладача по класу акордеон Здолбунівської музичної школи.

19.05.2000р. звільнена із вказаної посади за власним бажанням (наказ №172). Останній день роботи 01.06.2000р.

01.09.2000р. була прийнята на посаду викладача по класу акордеон Здолбунвської музичної школи де й працює до сьогоднішнього дня. Загалом її педагогічний стаж складає 18 років.

Позивач звернулася до відповідача із проханням зарахувати період роботи із 30.10.1998р. по 01.09.2000р. до педагогічного стажу та виплачувати відповідно надбавку за педагогічний стаж, який складає 18 років, а також виплатити заборгованість по заробітній платі адже у зв'язку із не зарахуванням спірного періоду до педагогічного стажу невірна виплата надбавки за вислугу років відбувалася з 2007 року.

Відмова відповідача в зараховуванні спірного періоду до педагогічного стажу з виплатою вказаної надбавки і стало підставою для звернення до адміністративного суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не зараховування спірного періоду до педагогічного стажу призвело до невірного нарахування заробітної плати позивачці.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб'єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, водночас на цих суб'єктів покладено обов'язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відтак, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 12.06.2009р. у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ч.2 ст.17 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Отже, з викладених законодавчих норм вбачається, що до юрисдикції адміністративних судів належать публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, який здійснює управлінські функції та реалізує свою компетенцію на основі законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція з 15.12.2017р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, предметом розгляду в адміністративній справі можуть бути лише такі рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, з якими пов'язується виникнення прав та обов'язків у інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що зверненню до суду з даним позовом слугувала, на думку позивача, протиправна бездіяльність Здолбунівської музичної школи Здолбунівської районної ради, що полягає у не зарахуванні в стаж педагогічної роботи період роботи на посаді викладача по класу акордеон Здолбунівської музичної школи з 30.10.1998р. по 14.07.1999р. та з 01.09.1999р. по 19.05.2000р. в педагогічний стаж, що дає право на надбавки до заробітної плати за вислугу років від посадового окладу.

Проте, при вирішенні даного спору, визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд першої інстанції не з'ясував характер виконуваних відповідачем у спірних правовідносинах функцій, чи виступає відповідач у відносинах з позивачем суб'єктом владних повноважень та чи стосуються оскаржувані дії відповідача публічно-правових відносин.

Відтак, вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції не з'ясував характер спірних правовідносин та юридичну природу спору, що виник між сторонами та його юрисдикційну належність.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zаndv. Аustria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що виходячи із суб'єктного складу сторін та предмету спору даний спір, який виник між сторонами у даній справі, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, та такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства, в зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нової - про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Здолбунівської музичної школи Здолбунівської районної ради задовольнити, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "17" листопада 2017 р. скасувати, а справу провадженням закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "21" травня 2018 р.