Справа № 824/140/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 р. м. Чернівці справа № 824/140/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Бурлаки Д.В., Гроссу Д.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування висновку , визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування комісії ГУНП в Чернівецькій області від 02.01.2018 р. в частині пропозиції (рекомендації) звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 02.01.2018 р. № 4 про покарання та наказ від 11.01.2018 року за № 4 о/с про звільнення зі служби в поліції;

- поновити його на посаді слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області;

- стягнути з головного управління Національної поліції в Чернівецькій області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач вказував, що його було звільнено незаконно, оскільки рішення начальника, який призначив службове розслідування про накладення дисциплінарного стягнення відсутнє. Обов'язковість такого рішення зумовлена вимогами ст. 4 та ст. 14 Дисциплінарного статуту. Тому, на думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для звільнення його із займаної посади. Також вказував на те, що жодного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за можливе вчинення ним адміністративного правопорушення не існує. Немає жодного документального підтвердження надання ним дозволу ОСОБА_5 на керування траспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, оскільки у позивача немає у власності транспортного засобу і факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_5 в стані алкогольного сп'яніння теж є недоведеним.

З огляду на наведене, позивач вважає, що оскаржувані висновок та накази є протиправними та підлягають скасуванню, а він має бути поновлений на роботі в поліції.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Чернівецькій області) подало до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просило суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що службовим розслідуванням підтверджено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який є несумісним з проходженням служби в органах поліції, суперечить змісту Дисциплінарного статуту та Присяги працівника поліції.

Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 після спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_5, усвідомлюючи те, що останній перебуває в стані алкогольного сп'яніння, не вжив відповідних заходів щодо недопущення до керування транспортним засобом ОСОБА_5, при цьому позивач перебував у салоні автомобіля в якості пасажира. Отже, ОСОБА_1 не вжив жодних заходів для припинення вищевказаного правопорушення, про дану подію керівництву не доповів, чим порушив вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС. Дані обставини стали підставою для застосування до нього крайнього виду дисциплінарного заходу, як звільнення. Таким чином, звільнення позивача здійснено у відповідності до чинного законодавства, якому передувало об`єктивне та всебічне службове розслідування і при визначенні міри покарання враховано тяжкість проступку, обставини за яких його вчинено та особу самого порушника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

В ході судового розгляду справи було допитано як свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, інспектора відділу інспекції з особового складу підполковника поліції ОСОБА_7, з питань, які мають значення для розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи та відеозапис, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1., РНОКПП НОМЕР_1) прийнятий на службу в поліцію з 01.04.2017 р. згідно з наказом ГУНП в Чернівецькій області № 59 о/с від 01.04.2017 р. на посаду слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області (а.с. 16, 54, 69, 74).

31.12.2017 р. т.в.о. начальника відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області Шепенюком В.М. подано на ім'я начальника ГУНП в Чернівецькій області доповідну записку про подію за участю особового складу ГУНП в Чернівецькій області, в якій зазначено, що 30.12.2017 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох працівників поліції, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_1, з проханням призначити за вказаними фактами службове розслідування (а.с.148-149).

31.12.2017 р. начальником ГУНП в Чернівецькій області видано наказ № 1299 "Про призначення та проведення службового розслідування", яким призначено службове розслідування стосовно ОСОБА_5, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Проведення службового розслідування доручено комісії у складі: голови комісії - майора поліції Шепенюка В.М., т.в.о. начальника відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області, члени комісії: підполковник поліції ОСОБА_7, старший інспектор відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області; підполковник поліції ОСОБА_9, старшого оперуповноваженого Чернівецького управління ДВБ НП України; майора поліції ОСОБА_10, інспектора відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області; майора поліції ОСОБА_11, інспектора відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області (а.с. 58-59).

Дослідженням вказаного наказу встановлено, що підставою для проведення службового розслідування стало надходження 30.12.2017 р. до ГУНП в Чернівецькій області повідомлення, що по вул. Комарова, 32 "Б", м. Чернівці відбулося зіткнення двох автомобілів. Виїздом на місце події було встановлено, що одним із зазначених автомобілів керував поліцейський ОСОБА_5, який за зовнішніми ознаками перебував в стані алкогольного сп'яніння. У подальшому, поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НПУ відносно ОСОБА_5 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із змісту дослідженого наказу № 1299 від 31.12.2017 р. видно, що службове розслідування відносно позивача не призначалося.

За результатами проведеного службового розслідування, створеною комісією 02.01.2018 р. складено висновок, який затверджений начальником ГУНП в Чернівецькій області 02.01.2018 р. (а.с. 21-29).

У висновку службового розслідування зазначено, що до ГУНП в Чернівецькій області 30.12.2017 р. о 21 год 15 хв надійшло повідомлення про те, що по вул. Комарова, будинок 30 "Б" в м. Чернівці, відбулося зіткнення двох автомобілів. Вказана подія була зареєстрована відділенням поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП за № 28774 від 30.12.2017 р.

Виїздом на місце події встановлено, що 30.12.2017 р. близько 21 год. 13 хв., слідчий слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_5, перебуваючи поза службою, керуючи автомобілем "Део-Ланос", державний номерний знак НОМЕР_3, по вул. Комарова, будинок 30 "Б" не вибрав безпечний інтервал та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Тайота-Кемрі державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_12, після чого намагався залишити місце події, однак, був зупинений свідками даної події.

За даним фактом поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НПУ відносно ОСОБА_5 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, у висновку зазначено, що в автомобілі разом з ОСОБА_5 передував позивач.

Стосовно позивача у висновку службового розслідування вказано, що ОСОБА_1, який вживав алкогольні напої разом із ОСОБА_5, усвідомлюючи, що останній перебуває у стані алкогольного сп'яніння, не вжив заходів щодо запобіганню порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_5, а натомість, надав йому дозвіл на керування своїм транспортним засобом та перебував під час цього у салоні автомобіля в якості пасажира.

На думку комісії, яка проводила службове розслідування, своїми умисними діями позивач порушив вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та п. 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, а тому є безумовні і достатні підстави вважати їх такими, що мають явно дискредитуючий характер та несумісні з подальшим проходженням служби в поліції (а.с.21-28).

У висновку також зазначено, що обставинами, які обтяжують ступінь дисциплінарного проступку є умисні дії порушника, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди та могли викликати значний суспільний резонанс. Обставин, що пом'якшують відповідальність не встановлено.

На підставі висновку службового розслідування, 02.01.2018 р. начальником ГУНП в Чернівецькій області видано наказ № 4 "Про покарання", пунктом 2 якого наказано за порушення службової дисципліни, слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, звільнити зі служби в поліції (а.с. 38-41).

Вказаним наказом також наказано за порушення службової дисципліни, слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_5, звільнити зі служби в поліції (п. 1 Наказу №4 від 02.01.2018 р.

Судом встановлено, що з наказом № 4 від 02.01.2018 р. позивач не був ознайомлений та підтверджується довідкою виданою відповідачем від 13.04.2018 р. (а.с. 113).

11.01.2018 р. наказом ГУНП в Чернівецькій області № 4 о/с "По особовому складу", відповідно до ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 11.01.2018 р. (а.с. 18).

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач стверджував, що з оскаржуваним наказом №4 о/с він ознайомився 12.01.2018 р., що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні.

Вважаючи звільнення протиправним, 02.02.2018 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, з таких міркувань.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (с. 19 Закону № 580-VIII в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 - VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 р. №901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Вимогами ст. 7 вищевказаного Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналізуючи наведені положення Дисциплінарного статуту, суд приходить до висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Вимогами ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 р. №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 р. за №541/23073 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (п. 5.4. Інструкції).

Положеннями п. 8.3 Інструкції встановлено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Поряд з цим, проаналізувавши наведені вище норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, варто зазначити, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. А такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Водночас при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість таких, обставини, за яких вони вчинені, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

Пунктом 3 розділу 4 Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 р. № 1179, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 р. за № 1576/29706 встановлено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

З матеріалів справи видно, що під час проведення службового розслідування відповідач дійшов до висновку про порушення позивачем вимог ст. 7 "Обов'язки осіб рядового і начальницького складу" Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та п. 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179. Також, відповідач вказував як обставину, що обтяжує ступінь дисциплінарного проступку позивача умисні дії порушника, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди та могли викликати значний суспільний інтерес.

Суд вважає, що висновки службового розслідування є передчасними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перебував на службі в поліції з 01.04.2017 р. по 11.01.2018 р. За цей час позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Як зазначалося вище, ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення з посади можуть передувати такі дисциплінарні стягнення як, усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність.

Відповідно до ч. 10 та 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

З матеріалів справи видно, що 30.12.2017 р. приблизно о 20 год. 59 хв. ОСОБА_5, перебуваючи поза службою, керуючи автомобілем "Део-Ланос", державний номерний знак НОМЕР_3, по вул. Комарова, будинок 30 "Б" не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Toyota Camry державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_12 На той час, в салоні автомобіля "Део-Ланос" перебував позивач.

По прибуттю на місце події, поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НПУ відносно ОСОБА_5 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 071312 зазначено, що ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом "Део-Ланос" державний номерний знак НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп'яніння відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, чим порушив вимоги ст. 130 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 071313 зазначено, що ОСОБА_5, керуючи вказаним транспортним засобом, не дотримався безпечного бічного інтервалу та здійснив наїзд на стоячий транспортний засіб "Toyota Camry" (а.с. 43, 44).

Як вказував в судовому засіданні позивач та підтверджується показаннями свідків, автомобіль Део-Ланос державний номерний знак НОМЕР_3, належить на праві власності батьку позивача ОСОБА_6 Наведена обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 76, 77).

Судом встановлено, що ОСОБА_5, за попередньою домовленістю з ОСОБА_6, вирішив придбати автомобіль "Део-Ланос", передавши завдаток та отримавши від законного власника транспортний засіб та всі необхідні документи.

Як вказав у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, 30.12.2017 р. автомобілем керував він, дозволу ОСОБА_1 на керування транспортним засобом йому не надавав, а всі необхідні документи та ключі знаходились у нього та були передані власником автомобіля ОСОБА_6

Це твердження також підтверджується показаннями ОСОБА_6, який вказав, що він є власником транспортного засобу "Део-Ланос" державний номерний знак НОМЕР_3. Приблизно в листопаді - грудні 2017 р. за попередньою домовленістю, ОСОБА_5 дав завдаток за транспортний засіб "Део-Ланос" державний номерний знак НОМЕР_3, а він надав йому автомобіль та необхідні документи в користування, за умови, що вказаним автомобілем за потреби також буде користуватися його син ОСОБА_1 Стверджував, що його син ОСОБА_1 жодного відношення до передачі автомобіля ОСОБА_5 не має.

Як зазначалося вище, за результатами проведеного службового розслідування відповідачем зроблено висновок, що позивач, який вживав алкогольні напої разом із ОСОБА_5, усвідомлюючи, що останній перебуває у стані алкогольного сп'яніння, не вжив заходів щодо запобіганню порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_5, а натомість, надав йому дозвіл на керування своїм транспортним засобом та перебував під час цього у салоні автомобіля в якості пасажира. Наведена обставина, на думку відповідача, свідчить, що позивач своїми умисними діями порушив вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та п. 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, а тому є безумовні і достатні підстави вважати їх такими, що мають явно дискредитуючий характер та несумісні з подальшим проходженням служби в поліції. (а.с.21-28).

З матеріалів справи видно, що 18.01.2018 р. Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області направило на адресу УПП в Чернівецькій області ДПП НП України копії матеріалів службового розслідування за фактом, що мало місце 30.12.2017 р. за участю поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вбачаючи в його діях ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (передача керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння) (а.с. 122).

За результатами проведеної перевірки, 16.03.2018 р. УПП в Чернівецькій області ДПП НП України направило на адресу відповідача лист вих. № 3332/41/29/01-2018, в якому повідомлено, що в діях позивача відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (передача керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння), відтак відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене п. 2.9 Правил дорожнього руху України (а.с. 145, 146 - 147).

До такого висновку УПП в Чернівецькій області ДПП НП України прийшло, виходячи з того, що стан сп'яніння ОСОБА_5 встановлено не було у зв'язку з відмовою від проходження огляду на стан сп'яніння, а диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає передачу керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані сп'яніння.

З матеріалів справи також видно, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 727/264/18 від 06.02.2018 р., яка набрала законної сили, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях останнього (а.с. 96).

Будучи допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 стверджував, що за результатами розгляду протоколу складеного 30.12.2017 р., постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 727/784/18 від 06.02.2018 р., яка набрала законної сили, його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі- Правила дорожнього руху) визначено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач не вчиняв жодних дій по передачі автомобіля чи наданню дозволу на керування ОСОБА_5, оскільки він не мав на такі дії жодних правових підстав. Єдиним власником транспортного засобу "Део-Ланос", державний номер знак НОМЕР_3, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_6

При вчиненні ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди позивач перебував транспортному засобі тільки в якості пасажира і не мав права розпоряджатися ним чи передавати його кому-небудь, не будучи його власником.

Таким чином, на переконання суду, не враховуючи суть значення "передача керування транспортним засобом", яка визначена пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, відповідач під час проведення службового розслідування не досліджував питання обставин 30.12.2017 р. наявності у водія ОСОБА_5 реєстраційного документу на транспортний засіб, яким він керував, а також обставини передачі йому цього документу.

Пунктом 8.4 Інструкції передбачено, що у резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначається, в т.ч. пропозиції про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством.

Дослідженням висновку службового розслідування встановлено, що в ньому відсутні відомості про причетність позивача до передачі керування транспортним засобом водію, який перебував у стані алкогольного сп'яніння та про можливе вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Зокрема, такі відомості повинні бути викладені у висновку службового розслідування.

Проте, ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах не зазначено яка шкода була заподіяна позивачем внаслідок допущених ним порушень, чим це підтверджується, не вказано, що характеризує проступок позивача саме з найтяжчої сторони, враховуючи те, що звільнення поліцейських зі служби в поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, дотримання вказаних вимог закону не було підтверджено відповідачем в ході розгляду справи, хоча такі обставини є істотними при вирішенні питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та їх неврахування вказує на порушення встановленої процедури накладення стягнення.

Судом встановлено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем не було повною мірою враховано тяжкість проступку, не наведено яку шкоду було заподіяно позивачем, не зазначено чи враховувалося та досліджувалося відповідачем попередня поведінка позивача та визнання ним своєї вини, його ставлення до виконання службових обов'язків, рівень його кваліфікації. Також матеріали службового розслідування, в порушення вимог Інструкції, не містять відомостей про мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим. В той же час, без дослідження та надання оцінки вказаним обставинам, відповідачем до позивача було застосовано крайню міру дисциплінарної відповідальності - звільнення.

Суд критично оцінює доводи представників відповідача стосовно усвідомлення позивачем щодо передування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп'яніння та невжиття заходів запобіганню порушення службової дисципліни з боку останнього, надання йому дозволу на керування своїм транспортним засобом, перебуваючи під час цього у салоні автомобіля в якості водія.

Зокрема, у висновку службового розслідування відсутні належні обґрунтування та докази на їх підтвердження про обізнаність позивача щодо стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_5 У висновку також не відображено та не досліджено законність володіння, користування та керування ОСОБА_5 транспортним засобом.

З матеріалів службового розслідування видно, що 30.12.2017 р. водій ОСОБА_5 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, внаслідок якого працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП.

Отже, стан сп'яніння водія ОСОБА_5 не був встановлений в порядку встановленим чинним законодавством і на останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, а саме про відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Згідно п. 6.2.1 Інструкції виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, в т.ч. викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

У висновку службового розслідування відповідач посилається на матеріали зібрані поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НП України 30.12.2017 р. під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення вчинене водієм ОСОБА_5, зокрема пояснення ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_16 протоколи про адміністративні правопорушення серії БД № 071312, серії БД № 071313 складені відносно ОСОБА_5, висновок КМУ "Чернівецький обласний наркологічний диспансер" від 30.12.2017 р. № 62 про відмову ОСОБА_5 від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Судом встановлено, що під час проведення службового розслідування відповідачем не опитувалися особи, які обізнані з обставинами, що стали підставою для призначення службового розслідування.

Згідно інформації УПП в Чернівецькій області ДПП НП України від 14.02.2018 р.у період часу з 30.12.2017 р. по 03.01.2018 р. УПП в Чернівецькій області ДПП не направляло до ГУНП в Чернівецькій області жодних документів чи копій зі справ, відносно громадянина ОСОБА_5

Показаннями свідка ОСОБА_7, який займає посаду старшого інспектора відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області встановлено, що 30.12.2017 р. він виїжджав на місце події за участю ОСОБА_5, де отримав без офіційного запиту матеріали зібрані поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НП України під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 та в подальшому долучив до матеріалів службового розслідування.

Відповідно до ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог. Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб'єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі.

Відповідно до положень п. 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Заява N 63566/00) від 18.07.2006 р. суд зобов'язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше вони не виконують свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

З урахуванням зазначеного, суд не бере до уваги посилання у висновку службового розслідування на матеріали зібрані поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НП України 30.12.2017 р. під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5, оскільки вони отримані відповідачем з порушенням закону.

З огляду на вищезазначене, судом встановлено, що при проведенні службового розслідування відповідачем не повно і не всебічно досліджено всі обставини та матеріали справи про дисциплінарний проступок вчинений позивачем, що призвело до неправильного та передчасного висновку і як наслідок до незаконного звільнення позивача зі служби в поліції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини, які стали підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення в порядку дисциплінарної відповідальності.

В той же час, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності рішення начальника, який призначив службове розслідування про накладення на нього дисциплінарного стягнення, оскільки таким рішенням є власне оскаржуваний наказ № 4 від 02.01.2018 р.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваних наказів прийнятих відносно позивача, тому оскаржувані накази є протиправними і підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд вбачає наявними підстави застосування в даному випадку норми КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних наказів, а також беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити на посаді слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 12.01.2018 р., допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 12.01.2018 р. по 27.04.2018 р. (74 робочих днів) є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно довідки ГУНП в Чернівецькій області № 186 від 23.02.2018 р. сума одноденного грошового забезпечення позивача становить 116,13 грн (а.с. 79).

Пунктом 6 розділу III "Окремі питання виплати грошового забезпечення" Порядку та умову виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 встановлено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення із ГУНП в Чернівецькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.01.2018 р. по 27.04.2018 р. у сумі 8593,62 грн ( 74 робочих днів Х 116,31 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України постанова в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування комісії ГУНП в Чернівецькій області від 02.01.2018 р. в частині пропозиції (рекомендації) звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції, суд зазначає наступне.

Згідно положень п. 8.1 Наказу № 230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Тобто висновки, викладені в висновку службового розслідування, є відображенням дій уповноважених осіб і самі по собі не породжують правових наслідків для особи і, відповідно, такий висновок не порушує прав останнього.

На підставі вказаного висновку видається наказ про накладення дисциплінарного стягнення, який і може бути предметом оскарження, оскільки має вплив на правовий статус особи.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Частиною 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, в т.ч. спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, висновок службового розслідування в розумінні КАС України не є індивідуальним актом, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 -71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №4 від 02.01.2018 р. "Про покарання" в частині звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №4 о/с від 11.01.2018 р. "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції) статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 11.01.2018 р.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 12.01.2018 р.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (вул. Головна, буд. 24, м. Чернівці, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_6 виданий Снятинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 11.11.2010 р., РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2018 р по 27.04.2018 р. у сумі 8593,62 грн.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

7. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.К. Левицький

Рішення в повному обсязі складено 16 травня 2018 р. (враховуючи вихідні та святкові дні, а також перебування судді у відрядженні та відгулі).