Справа № 308/8765/17
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8765/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до командира взводу батальйону № 3 роти 1 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 Управління патрульної поліції в м. Ужгороді та м. Мукачеві про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому ставить вимогу про визнання постанови серії АР № 688233 від 24.08.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі протиправною та її скасування.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 24.08.2017 року лейтенантом поліції роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Jetta», номерний знак АО 4770ВВ, 24.08.2017 року біля 18 год. на вул. Антонівській, 21 в м. Ужгороді здійснив стоянку у місці, де транспортний засіб позивача зробив неможливим рух іншого транспортного засобу, у звязку з чим порушив Правила дорожнього руху.

Вказане притягнення до адміністративної відповідальності позивач вважає незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що в оскаржуваній постанові відсутні дані про технічний засіб, яким здійснено фіксацію адміністративного правопорушення. Також позивач не погоджується з тим, що вказана постанова від 24.08.2017 року розглянута на вулиці, без врахування його клопотань, в чому відповідач вбачає порушення своїх прав та вимог чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову та просила задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак такий подав на адресу суду письмовий відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши надані сторонами письмові докази, встановив наступні обставини.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови серії ВР № 688233 від 24.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, 27.08.2017 року о 18 год. 00 хв. здійснив стоянку в місці, де його транспортний засіб зробив неможливим рух іншого транспортного засіб, чим порушив п. 15.10 «д». ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУПАП України. Вказанюо постановою на ОСОБА_6 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач не погоджуючись з винесеною постановою оскаржує таку в судовому порядку та вважає порушенням з боку працівника поліції розгляд адміністративного правопорушення на місці вчинення, тобто на вулиці, крім того вказує на розгляд справи без врахування його клопотань, а також вказує на відсутність технічного засобу, яким здійснено фіксацію адміністративного правопорушення.

Вивчивши доводи сторони позивача суд виходить із наступного.

Положеннями ч. 3 ст. 122 КУПАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

У відповідності до п. 15.9 «д» ПДР стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_6 отримав постанову, про що відповідно свідчить його власноручний підпис.

Представник позивача в судовому засіданні акцентувала також увагу на тому, що постанова складена відносно ОСОБА_6, всупереч тому, що такий змінив прізвище та імя по батькові на ОСОБА_5, про що відповідно свідчить копія свідоцтва про зміну імені ОСОБА_1 І-ФМ № 007219.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, особа порушника встановлювалась на підставі посвідчення водія FO 765670 від 15.08.2012 року, яке відповідно звучить як ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до роз'яснення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вищевикладених роз'яснень Конституційного Суду України та норм КУпАП, суд приходить до висновку висновку про те, що відповідачем правомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП наділена наступними правами: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

На підставі вищенаведених норм законодавства, суд приходить до висновку про те, що відповідач, правомірно застосовуючи скорочений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову за наслідками розгляду справи, виконав вимоги, які закріплені КУпАП.

Оскаржувана постанова від 24.08.2017 року містить посилання на докази, які б доводили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, зокрема в такій міститься посилання на пояснення свідка.

Строною відповідача надано суду письмові пояснення ОСОБА_7 від 24.08.2017 року, з яких слідує, що такий здійснив зупинку транспортного засобу за адресою вул.. Українська, 21, однак о 17 год 49 хв. не мав можливості виїхати, оскільки його транспортний засіб було заблоковано транспортним засобом «Volkswagen Jetta», номерний знак АО 4770ВВ.

Вказану обставину позивачем не спростовано в судому засіданні та не додано жодних доказів на підтвердження його доводів до матеріалів позовної заяви.

Також суд приходить до переконання, що доводи позивача щодо відсутності відео фіксації правопорушення також не можуть братися до уваги, оскільки жодним нормативно-правовим актом такий обовязок для інспектора під час винесення адімінстративної постанови не передбачений.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що командиром взводу батальйону № 3 роти 1 Управління патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_4А прийнято постанову з врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, оскільки в судовому засіданні не отримано жодних доказів того, що при винесеніні оскаржуваної постанови відповідачем було вчинено порушення вимог чинного законодавства, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні даного позову

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 77, 241-243, 246, 286, КАС України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до командира взводу батальйону № 3 роти 1 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 Управління патрульної поліції в м. Ужгороді та м. Мукачеві про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8