Справа № 826/3086/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 травня 2018 року № 826/3086/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача щодо непроведення йому перерахунку пенсії з 01.01.2016 з урахуванням грошового забезпечення поліцейських протиправною;

- зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII (далі - Закон №900-VIII), ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988 (далі - постанова КМУ №988) та "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2066 №268" від 18.11.2015 №947 з урахуванням всіх видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених йому на час призначення пенсії, починаючи з 01.01.2016 без обмеження граничного розміру;

- зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві при розрахунках додатково включити до заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні на пенсію у сумі 35196,49 грн., що зазначена у грошовому атестаті №14 від 30.03.2005, з якої справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з дати виникнення права на нього без обмеження строком, оскільки зазначена виплата відповідно до чинного законодавства України є складовою заробітної плати та індексації заробітної плати;

- зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві провести виплати пенсії у новому збільшеному розмірі відповідно до змін, проведених у законодавстві України починаючи з 01.01.2016 і у подальшому з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, якому призначена пенсія за вислугу років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Позивач вважає, що починаючи з 01.01.2016 за ним на законодавчому рівні закріплено право на перерахунок призначеної пенсії за Законом №2262-ХІІ з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, зокрема, визначених відповідно до постанови КМУ №988. Однак, за результатом розгляду його письмової заяви про перерахунок пенсії ГУ ПФУ в м. Києві хоч і визнало за позивачем таке право, проте фактично відмовило у проведенні перерахунку через відсутність бюджетних коштів.

На думку позивача, така відмова є протиправною, а посилання відповідача на відсутність фінансування та необхідність виділення додаткових коштів з Державного бюджету України на проведення такого перерахунку безпідставним. Внаслідок цього позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в м. Києві здійснено всі необхідні дії для перерахунку пенсії позивача відповідно до положень ст.63 Закону №2262-ХІІ та із дотриманням Порядку №45, проте виплату буде забезпечено після виділення коштів з Державного бюджету України. Водночас відповідач зазначив, що порядок виплати перерахованих пенсій врегульовано новоприйнятою постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі - постанова КМУ №103), відповідно до якого і буде здійснено перерахунок пенсії позивачу.

Позивач у відповіді на відзив зазначив про неможливість застосування до спірних правовідносин Постанови КМУ №103 з огляду на її неконституційність та принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, молодший лейтенант міліції, проходив службу в органах внутрішніх справ і був звільнений у відставку Збройних Сил України (із зняттям з військового обліку) за пп. "а" п.65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (за віком), що підтверджується витягом з наказу ГУ МВС України в м. Києві від 28.02.2005 №82 о/с, копія якого є в матеріалах справи.

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтведжується пенсійним посвідченням №17992, виданим ГУ МВС України в м. Києві 05.04.2005 та даними з листа ГУ ПФУ в м. Києві від 09.02.2018 №4779/03/Ч-450, копії яких є в матеріалах справи.

18.01.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку та виплати йому пенсії з урахуванням грошового забезпечення, установленого для поліцейських з 01.01.2016, включаючи додаткові види грошового забезпечення, що були складовими під час призначення йому пенсії в процентному еквіваленті, без обмеження граничного розміру.

У відповідь листом від 09.02.2018 №4779/03/Ч-450 позивачу повідомлено, що із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988 (далі - постанова КМУ №988) до ГУ ПФУ в м. Києві ліквідаційними комісіями ГУ МВС в областях та місті Києві були направлені довідки для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення, установленого для поліцейських.

Таку довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача від 06.06.2017 №33389, видану Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві, було отримано та зареєстровано ГУ ПФУ в м. Києві (копія довідки є в матеріалах справи). Згідно з даними довідки розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 01.01.2016 становить 7117,82 грн. Копію цієї довідки разом з грошовим атестатом №14 від 30.03.2005 та наказом про звільнення було надано позивачу разом з відповіддю. Також у листі зазначено попередній розмір грошового забезпечення, з розрахунку якого позивач отримує призначену пенсію, який становить 2487,27 грн.

Щодо заявленої позивачем необхідності врахування при здійсненні перерахунку його пенсії додаткових видів зарплат та премії, що були складовими під час призначення йому пенсії в процентному еквіваленті, ГУ ПФУ в м. Києві зазначило, що роз'яснення питання щодо порядку і умов встановлення грошового забезпечення належить до компетенції уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України.

Водночас позивача було повідомлено, що перерахунок його пенсії буде проведено після надходження коштів з Державного бюджету України. Наведене відповідач обґрунтував посиланням на положення ст.8 Закону №2262-ХІІ і зазначив, що фінансове забезпечення перерахунків пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України здійснюватиметься за рахунок коштів Державного бюджету України, що потребує внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в частині виділення додаткових асигнувань по бюджетній програмі КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду".

Позивач вбачає в такій відповіді відповідача фактичну відмову у проведенні йому перерахунку пенсії та трактує її як протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві, що порушує його право на соціальний захист.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Статтю 63 Закону №2262-ХІІ доповнено вказаною частиною згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» (далі - Закон № 900-VIII), який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 29.12.2015).

Згідно з ч.4. ст. 63 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Згідно зі статтею 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Відповідно до абзацу другого розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Згідно із статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Кабінет Міністрів України постановою від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (Постанова КМУ №988) та постановою від 18 листопада 2015 року № 947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268» встановив розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, що значно перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ.

Отже, збільшення грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції на підставі Постанови КМУ № 988. Постанова КМУ №988 набрала чинності 02.12.2015, тому, відповідно до положень ст.51 Закону №2262-ХІІ, право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 01 січня 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 15.02.2018 у зразковій справі № Пз/9901/8/18 (820/6514/17) і в силу положень ч.3 ст. 291 КАС України врахована при розгляді даної справи, яка відповідає ознакам типової.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрнутованість позовних вимог в цій частині.

Водночас суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується право позивача на перерахунок пенсії, а лише обґрунтовується правомірність його дій щодо неможливості здійснити перерахунок пенсії позивачу з підстав відсутності бюджетних коштів.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується, вважає їх необґрунтованими, а дії протиправними з огляду на наступне.

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (Порядок № 45), яка набрала чинності 20 лютого 2008 року.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 45 (в редакції від 28.10.2015, чинній на момент виникнення спірних відносин) перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Виходячи з аналізу положень пунктів 2, 3 Порядку №45, підставою для перерахунку пенсії зазначеним в пункті 1 цього Порядку особам є отримана головними управліннями Пенсійного фонду України довідка про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, видана державним органом, з якого особи були звільнені зі служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ в м. Києві отримало від Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу, що свідчить про дотримання державним органом Порядку №45 у частині надання довідок до органу Пенсійного фонду.

Отже, Позивач має законні підстави щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки про грошовое забезпечення з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. Водночас, Відповідач, з надходженням до нього відповідної довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу, в силу положень ст.51 Закону №2262-ХІІ та Порядку №45, зобов'язаний був здійснити відповідний перерахунок, однак такого перерахунку не здійснив, чим допустив бездіяльність. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України.

Суд вважає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не перерахунку та не виплати особі гарантованих виплат, оскільки це свідчитиме про порушення гарантованого статтею 1 Першого протоколу Конвенції права мирно володіти своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

В рішенні від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту пенсіонерів органів внутрішніх справ України, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами, не можуть бути скасовані (рішешення КСУ від 20.12.2016 №7-рп/2016).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто, набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011, від 20.12.2016 №7-рп/2016).

Таким чином, позовна вимога про визнання бездіяльності відповідача протиправною є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо решти вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З наведеної норми випливає, що захист прав судом здійснюється виключно у разі їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, право позивача на перерахунок пенсії з 01.01.2016 відповідачем не заперечується, а отже будь-які обмеження строком в даному випадку відсутні. На даний час відповідачем не обмежено і граничний розмір його пенсії, так як позивачу, відповідно до листа від 09.02.2018 №4779/03/Ч-450, взагалі не було здійснено перерахунок та виплату пенсії, а отже звернення з такою вимогою є передчасним.

Передчасне задоволення такої вимоги суперечитиме основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Таким чином, вимоги позивача в цій частині суд відхиляє.

Як встановлено судом, відповідач у листі від 09.02.2018 №4779/03/Ч-450 повідомив позивача, що роз'яснення питання щодо порядку і умов встановлення грошового забезпечення належить до компетенції уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач звертався до органів МВС України із заявою про допущені порушення при формуванні довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача від 06.06.2017 №33389, які полягають у невключенні до сум грошового забезпечення, визначеного в довідці, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які були отримані позивачем, та з проханням видати нову довідку.

Відповідно до ст. 10 Закону №2262-ХІІ обов'язок здійснювати нарахування та виплату пенсій покладено на органи Пенсійного фонду України. Виходячи з аналізу положень пунктів 1, 2, 3 Порядку №45 перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям громадян відповідно до ч.4 ст. 63 Закону №2262-ХІІ здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої державним органом, з якого особи були звільнені зі служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача виходячи із розміру грошового забезпечення відмінного від визначеного у чинній довідці від 06.06.2017 №33389, копія якої є в матеріалах справи, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Водночас суд звертає увагу на наступне.

Як уже зазначалось, перерахунок пенсій відповідно до положень ч.4 ст. 63 Закону №2262-ХІІ здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджено постановою КМУ від 13.02.2008 №45.

21 лютого 2018 року до зазначеного Порядку №45 було внесено зміни згідно з прийнятою Кабінетом Міністрів України Постановою від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» , якою врегульовано питання виплати перерахованих пенсій.

Слід зазначити, що вказана Постанова не заперечує наявності у відповідача обов'язку здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії у межах спірних правовідносин, а лише встановлює порядок здійснення такої виплати.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду справи та винесення даного судового рішення постанова КМУ №103 є чинною, а отже підлягає до застосування.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012 суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 Конституційний Суд України зауважив, що невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

Обов'язок регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України покладено на Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ останнім прийнято постанови №45 та №103, якими встановлено чіткий механізм реалізації права осіб, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону, на її перерахунок та виплату.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (правова позиція Конституційного Суду України, викладена в Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012).

Питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду. Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № З-рп/2007 зазначається: «Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики».

Твердження позивача про звуженння змісту та обсягу його існуючих прав у зв'язку із прийняттям Постанови КМУ №103 в межах розгляду даної справи суд вважає безпідставними та передчасними.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що внаслідок відмови відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, яка є предметом оскарження у даній справі, допущено звуження змісту чи обсягу існуючих прав позивача.

У ході розгляду справи судом встановлено, що у зв'язку із прийняттям Постанови КМУ № 988 має місце збільшення розміру грошового забезпечення позивача. А саме, розмір грошового забезпечення позивача згідно з даними довідки станом на 01.01.2016 становить 7117,82 грн., а попередній, з розрахунку якого позивач отримує призначену пенсію, становить 2487,27 грн.

Водночас, перерахунку пенсії позивача, на який він має право з 01.01.2016 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 06.06.2017 №33389 відповідачем здійснено не було. За таких обставин суд вважає, що доводи позивача про зменшення розміру його пенсії у зв'язку із застосуванням механізму її перерахунку і виплати, визначеного постановою КМУ №103, є тільки припущенням на майбутнє, а тому їх відхиляє.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися за наявності обґрунтованих підстав.

Як вбачається із листа ГУ ПФУ в м. Києві та відзиву на позов, відповідачем не заперечується право позивача на перерахунок пенсії з 01.01.2016 та зазначається, що перерахунок пенсії позивача буде проведено управлінням у Порядку, визначеному постановою КМУ №103. Інші докази, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд не вбачає за доцільне встановлення судового контролю у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Судові витрати слід розподілити за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. За подання адміністративного позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №106 від 22.02.2018. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) з 01.01.2016 на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії від 06.06.2017 №33389.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053) здійснити перерахунок з 01 січня 2016 року та виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) як пенсіонеру органів внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103) на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії від 06.06.2017 №33389.

В задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя А.С. Мазур