Справа № 826/9183/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2018 року № 826/9183/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №100250005/2016/000005/2 від 21.01.2016;

- стягнути з Державного бюджету судові витрати, здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» шляхом видання виконавчого листа в порядку ч. 3 ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» зазначило, що рішення про коригування митної вартості товарів №100250005/2016/000005/2 від 21.01.2016 (далі – оскаржуване та/або спірне рішення) є протиправним, оскільки прийняте всупереч вимог пункту 3 статті 53, пункту 2 статті 55, пункту 2 статті 58 Митного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях та доповненнях до них, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

02.01.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним інвестиціями «Цеппелін Україна TOB» (покупець) та Компанією «Zeppelin International AG (продавець, Швейцарія) був укладений договір купівлі-продажу запасних частин №SPZI-010113 (далі – договір).

Підпунктом 1 розділу 1 договору передбачено, що продавець зобов'язується продавати та поставляти, а покупець приймати та оплачувати запасні частини, мастила, оливи, технічні рідини, спеціальні інструменти, обладнання, технічну літературу, рекламні матеріали до екскаваторів, бульдозерів, грейдерів та іншої техніки виробництва Caterpillar та Caterpillar груп (Hyster, Bitelli, Zeppelin, Weber, Caterpillar Servizi Italia srl, Caterpillar Work Tools B.V., Caterpillar Global Mining Equipment LLC, Caterpillar Global Mining HMS GmbH) а також наступних марок AGCO, Bajk Serwis Sp.z o.o., Bendiks M. і A. Tustanowscy Sp., BERTHOUD Agricole SAS, BOURGAULT, CLAAS, Contract Distribution Inc, Data Optics Balkans, Doedijns Fluidap, ETS GREGOIRE BESSON CIE, EUROTRACK, FG WILSON, FINNING (UK) LTD, JLC Manufacturing Europe B.V.B.A, Leagues GmbH, MaK, MIR Distribution Supervisor, Motec GmbH, MWM, Norscot Group Inc., Otto Piening Gmbh, Safety Whips, SEM, Steuler Anlagenbau GmbH & Co.KG, SIMEX, TECHNOTER S.R.L., TEDOM, TELMATIC s.r.o., TRIMBLE, TUXCO Corporation, WTC Machinery Corporation, WTC Machinery LLC (далі – запчастини) згідно кількості та цін, зазначених в інвойсах, які є додатком до цього контракту.

Надалі, 02.12.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним інвестиціями «Цеппелін Україна TOB» (покупець) та Компанією «Zeppelin International AG (продавець, Швейцарія) укладено додаткову угоду до договору №SPZI-010113 від 02.01.2013 (далі – додаткова угода), відповідно до якої п. 1.1 договору доповнено наступним: «..Окрім вищенаведеного, ПРОДАВЕЦЬ зобов'язується продавати та поставляти, а ПОКУПЕЦЬ приймати та сплачувати агрегати, запасні частини, технічну літературу, рекламні матеріали відправлені виробником Caterpillar Global Mining SARL, 76 Rte de Frontenex, Boite Postale 6000, Geneva, CH-1211, Швейцарія (головний офіс) зі складу Caterpillar Global Mining Europe GMBH, Industriestr. 1, Lьnen, 44534, Німеччина, на умовах СІР- Київ (Інкотермс 2010), згідно кількості та цін, зазначених в інвойсах, які є додатком до цього Договору. В зв'язку з технічною необхідністю відшкодування транспортних витрат не відображається в інвойсах на товар. Окремий рахунок на відшкодування транспортних витрат надається на кожну партію товару і є невід'ємною частиною цього Договору.».

Судом встановлено, що для реалізації умов договору товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним інвестиціями «Цеппелін Україна TOB» подано до митного органу (м/п «Західний») митну декларацію 100250005/2016/145275.

Для підтвердження митної вартості позивачем було подано наступні документи: декларація митної вартості 100250005/2016/145275 від 26.01.2016, інвойс №91947868 від 14.01.2016, форвардинг інвойс №LUE1000019 від 15.01.2016, міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №382 від 18.01.2016, пакувальний лист №L967336 від 14.01.2016, договір, додаткову угоду, книга МДП (Carnet TIR) XH.76993112 від 19.01.2016, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 14.01.2016.

За наслідком перевірки поданих декларантом документів відповідач дійшов висновку про необхідність витребування додаткових документів, що підтверджують митну вартість, оскільки подані позивачем документи містять в собі розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема, згідно умов поставки СІР Київ, передбачено страхування вантажу. Також у декларації митної вартості зазначено, що покупець і продавець є пов'язаними особами.

З огляду на вказані обставини, відповідачем запропоновано надати декларанту додаткові документи, а саме: 1) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити для ідентифікації ввезеного товару; 2) якщо здійснювалося страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 4) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 5) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 6) виписку з бухгалтерської документації; 7) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 8) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 9) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 10) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосується відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних товарів на території України; 11) довідкову інформацію щодо вартості у країні експортерів товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 12) розрахунок ціни (калькуляцію); 13) інші наявні документи на підтвердження митної вартості (за власним бажанням).

Листом від 21.01.2016 товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» повідомило відповідача, що надати документи викладені в п. 1, 3, 4, 5. 6, 10, 11, 12, 13 не має можливості, оскільки останні відсутні.

Крім того, декларант вказав, що каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару не вбачає за необхідність надавати, оскільки останні були поданні разом з декларацією митної вартості 100250005/2016/145275 від 21.01.2016.

Оцінивши подані позивачем документи відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100250005/2016/000005/2 від 21.01.2016.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для його прийняття стало те, що документи зазначені в частині 2 ст. 53 Митного кодексу України містять не повні дані (згідно до Правил Інконтермс 2010 при умовах поставки СІР Київ продавець зобов'язується за власний рахунок застрахувати вантаж принаймні з мінімальним страховим покриттям).

Крім того, у графі 33 спірного рішення відповідачем вказано, що декларантом надано прайс – лист від відправника товару, а не виробника товару. Водночас декларантом не надано підтверджуючих документів, що взаємозв'язок між продавцем та покупцем не вплинув на ціну товару, а також не подано інших додаткових документів на письмову вимогу митного органу.

В зв'язку з вищевикладеним, митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі – ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

При цьому, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції (п. 2 параграфу (b) статті VII ГАТТ).

Відповідно до п. 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України (далі – МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Суд зазначає, що при вирішення спору по суті застосуванню підлягають положення Митного кодексу України, які діяли на час прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови.

Так, частиною 1 ст. 246 МК України регламентовано, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч. 1 ст. 264 КАС України).

Водночас, згідно ч. 6 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

В силу приписів ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Частиною 1 ст. 53 МК України регламентовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому, документами, які підтверджують митну вартість товарів у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України є :

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В той же час, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Як зазначив відповідач, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, приводом для висновку останнього про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною контракту (договору) щодо товарів, які імпортуються та витребування від декларанта додаткових документів і, як наслідок, прийняття рішення про коригування митної вартості стало те, що документально не підтверджено та не встановлено всіх складових митної вартості, оскільки документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МКУ містять неповні дані. (Згідно з Правилами Інкотермс 2010 при умовах поставки СІР Київ продавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати вантаж принаймні з мінімальним страховим покриттям).

Оцінюючи доводи митного органу в цій частині суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним інвестиціями «Цеппелін Україна TOB» було подано відповідачу договір купівлі-продажу запасних частин SPZI-010113 від 02.01.2013, що укладений з Компанією «Zeppelin International AG (продавець, Швейцарія).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що поставка запчастини повинна здійснюватися автомобільним або авіаційним транспортом на умовах СІР Київ, або ЕХ WORKS – Грімберген, Бельгія (Інкотермс 2010), або ЕХ WORKS – склад уповноваженого ділера запасних частини, вказаних в п. 1.1 цього договору ((Інкотермс 2010) поетапно, окремими партіями, в строки і обсягах узгоджених сторонами згідно умов цього договору.

Позивач у позовній заяві вказав, що доводи відповідача про необхідність надання додаткових відомостей про страхування не відповідає дійсності та не є такими, що грунтуються на вимогах законодавства.

Суд критично ставиться до вказаних доводів товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» мотивуючи наступним.

Відповідно до Інкотермс (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року), що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін термін CIP (CARRIAGE AND INSURANCE PAID TО (...named place of destination) ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ТА СТРАХУВАННЯ ОПЛАЧЕНО ДО) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб. Однак за умовами терміна CIP на продавця покладається також обов'язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Відповідно до п. 6 статті А.3 Інкотермс продавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Договір страхування має бути укладений із страховиками або страховою компанією, що користуються доброю репутацією, та, за відсутності прямої домовленості сторін про інше, на умовах мінімального страхового покриття відповідно до Умов страхування вантажів (Institute Cargo Clauses) Інституту Лондонських Страховиків (Institute of London Underwriters) або будь-якого подібного зводу правил. Тривалість періоду страхового покриття обумовлюється статтями Б.4 і Б.5.

Поряд з цим, статтею Б4 Інкотермс встановлено обов'язок покупця прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з статтею А.4, та одержати товар від перевізника в названому місці.

Покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4. У випадку невиконання свого зобов'язання дати повідомлення у відповідності з статтею Б.7, покупець повинен нести всі ризики втрати чи пошкодження товару від настання погодженої сторонами дати чи від дати закінчення періоду, встановленого для поставки, але за умови, що товар був належним чином індивідуалізований за договором, тобто явно відокремлений або іншим чином визначений як товар, що є предметом цього договору.

Суд зазначає, що ані під час подання відповідної митної декларації, ані під час надання додаткових документів, позивачем не надано жодних документів на підтвердження страхування товару.

Разом з цим, зі змісту листа від 26.01.2016 (відповідь на вимогу митного органу про надання додаткових документів) (т. 1, а.с. 38) слідує, що товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» взагалі не вказує жодних пояснень щодо підстав відсутності відповідних страхових документів. Тобто, фактично вимога митного органу викладена в п. 2 (т. 1, а.с. 37) декларантом залишена поза увагою.

В той же час, суд вважає за необхідне вказати, що витрати спрямовані на страхування, зокрема, серед інших складових, складають митну вартість відповідного товару.

Крім того, п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України є, зокрема, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В даному випадку суд зазначає, що умовами терміна CIP на продавця покладається також обов'язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Тобто, у випадку здійснення поставки за умовами CIP товар підлягає страхуванню.

Доказів зміни відповідних умов поставки позивачем не надано, а судом не встановлено.

Поряд з цим, суд відхиляє посилання товариства на п. 4.9 договору, оскільки останнім безпосередньо встановлено обов'язок компенсувати продавцеві витрати на перевезення запасних частин, у разі виникнення таких витрат при виконанні п. 2.3 договору, тобто вказаним пунктом врегульовано безпосередньо транспортні витрати, що в свою чергу, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України є самостійною складовою при визначенні митної вартості.

Крім того, враховуючи те, що під час перевірки поданих декларантом документів було встановлено відсутність страхових документів, суд вважає, обґрунтованими висновок митного органу про необхідність витребування додаткових документів.

Що ж стосується надання товариством прайс – листа від відправника товару суд звертає увагу на наступне.

Так, п. 6 ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, серед іншого, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

З вказаного слідує, що на виконання п. 6 ч. 3 ст. 53 МК України вимагається за наявності надання прайс – листа виробника товару.

Відповідно до листа Державної митної служби України від 13.12.10 №11/2-10.10/15938-ЕП «Щодо тлумачення поняття «виробник товарів» з метою однозначного тлумачення поняття "виробник товарів" при внесенні до вантажної митної декларації відомостей про зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів, під поняттям "виробник товарів" слід розуміти особу, яка заявляє про себе як про виробника товару, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує таку особу, незалежно від того, чи виготовляє ця особа товар безпосередньо, чи такий товар виготовляється на її замовлення.

Судом встановлено, що позивачем подано прайс – лист відправника товару, а не виробника. Доказів зворотного позивачем не надано, як не вказано причини неможливості подання зазначеного документу.

Таким чином, з урахуванням вказаного в сукупності суд погоджується з доводами митного органу в цій частині.

Що ж стосується ненадання декларантом підтверджуючих документів про те що взаємозв'язок між продавцем та покупцем не вплинув на ціну товару суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ч. 12 ст. 58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов’язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Водночас, відповідно до ч. 14 ст. 58 МК України у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Отже, сам по собі факт пов’язаності осіб між собою не може бути підставою для невизнання заявленої митної вартості. При цьому, митний орган зобов’язаний надати відповідне обґрунтування щодо того, що саме такий взаємозв’язок вплинув на митну вартість товару.

В даному випадку суд звертає увагу, що в у відповідній декларації декларантом вказано про пов'язаність останнього з продавцем, проте підтверджуючих документів про те що взаємозв'язок між продавцем та покупцем не вплинув на ціну товару суду не пред"явлено.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що за митною декларацією №100250005/2015/110238 від 18.05.2015 позивачем завезено, задекларовано та оформлено митницею 2 двигуни «КМ110ZAD-KMB2 AN арт. 166723» загальною вартістю 12483,37 дол. США, тобто по 6241,68дол. США за один двигун.

Разом з тим, за митною декларацією №100250005/2016/145275 від 21.01.2016 рішення про коригування по якій оспорюється, товариство такі самі 2 двигуни «КМ110ZAD-KMB2 AN арт. 166723» вже декларує за загальною вартістю 7490,16 дол. США, тобто 3745,08 дол. США за один двигун.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В той же час, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

При цьому, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи позивачем не наведено обставин, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи товариства митним органом спростовано.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, то судові витрати присудженню позивачу не підлягають

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева