Справа № 803/299/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2415/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Бедрій Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року (суддя Валюх В.М., ухвалена в м.Луцьку) у справі № 803/299/18 за адміністративним позовом Виконавчого комітету Луцької міської ради до Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018р. Виконавчий комітет Луцької міської ради звернувся в суд з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, в якому просить: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Гончар О.Ю. щодо повернення без прийняття до виконання постанови адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради № 727 від 08.08.2017 та зобов'язати вирішити питання щодо прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради № 727 від 08.08.2017 без сплати авансового внеску.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове ,яким в задоволенні позову відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги серед іншого посилається на те, що адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Луцької міської ради не підпадає під вичерпний перелік осіб та органів, які в силу вимог частини другої статті 26 Закону № 1404-VIII звільняються від сплати авансового внеску, а тому до заяви про примусове виконання рішення необхідно долучати підтвердження про сплату авансового внеску.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення суду законним та просить залишити його без змін.

Апелянт в апеляційній скарзі просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що постановою адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради № 727 від 08.08.2017р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Дана постанова, яка в силу положень пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 140 4є виконавчим документом, була пред'явлена до виконання до Першого ВДВС м. Луцьк.

В подальшому 17.01.2018р. старший державний виконавець Першого ВДВС м. Луцьк Гончар О.Ю. винесла повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відповідно до якого було повернуто без виконання постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 727 від 08.08.2017р. на підставі пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII у зв'язку з ненаданням підтвердження сплати авансового внеску. Вказане повідомлення надійшло на адресу позивача 15.02.2018р. за вх. № 1669/1.1/18.

Не погодившись з таким рішенням державного виконавця, Виконавчий комітет Луцької міської ради 23.02.2018р. звернувся в суд з позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що під час прийняття постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративна комісія при виконавчому комітеті міської ради здійснює делеговані повноваження щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян та є в розумінні Закону № 1404 державним органом, у разі звернення якого до органів державної виконавчої служби щодо виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення авансовий внесок не стягується.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Абзацом першим частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Абзацом восьмим частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що від сплати авансового внеску звільняються, зокрема, державні органи у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Пунктом 8 частини четвертої статті 4 Закону № 1404 передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Закон України "Про виконавче провадження" не розкриває змісту поняття "державний орган", як і не наводить чіткий перелік державних органів, які звільняються від сплати авансового внеску у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Проте, згідно із абзацом п'ятим частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб'єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Частиною першою статті 214 КУпАП передбачено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР передбачено, що делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Частинами 1,2 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з підпунктом 4 пункту "б" частини першої статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: розгляд справ про адміністративні правопорушення, віднесені законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.

Крім того, згідно із частиною четвертою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Враховуючи вище викладене судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що під час прийняття постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративна комісія при виконавчому комітеті міської ради є в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" державним органом, та у разі звернення якого до органів державної виконавчої служби щодо виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення авансовий внесок не стягується.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі № 803/299/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом 30 днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 17.05.2018р.