Справа № 826/488/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року № 826/488/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України

в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, половини строку навчання у вищому навчальному закладі, а саме на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною та час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора», яку займала позивач в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року - протиправними та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а саме на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною та час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора», яку займала позивач в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року;

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року - протиправними та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити пенсію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року з 28 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», однак у призначенні такої пенсії позивачу було відмовлено та зазначено, що після попереднього розрахунку встановлено, що загальний стаж складає 22 роки 7 місяців 14 днів, стаж за вислугу років 15 років 2 місяці 18 днів, в тому числі на посадах прокурора 5 років 3 місяці 17 днів.

Проте, як вказує позивач, відповідачем неправомірно не зараховано до стажу за вислугу років половину строку навчання (2 роки 8 місяців) в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, в якій позивач навчалась з 1998 року по 2004 рік, а також не зараховано час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що складає 6 років та 5 місяців. Крім того, відповідачем не зараховано до стажу за вислугу років та до спеціального стажу період роботи позивача на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора», які прирівнюються до посади «прокурора».

Тому, на думку позивача, стаж за вислугу років складає 24 роки 5 місяців, а спеціальний стаж (на посадах прокурора) - 15 років 2 місяці.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву стверджує про відсутність підстав для задоволення позову та зазначає, що 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення останній пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Розпорядженням управління ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, про що останню повідомлено листом від 02 жовтня 2017 року №52960/05.

Крім того, відповідач послається на те, що після здійснення попереднього розрахунку встановлено, що загальний стаж позивача складає 22 роки 7 місяців 14 днів, стаж за вислугу років - 15 років 2 місяці 18 дні, в тому числі на посадах прокурора 5 років 3 місяці 17 днів, при необхідному стажі за вислугу років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурора не менше 13 років.

Тому, на думку відповідача, його дії щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років є правомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Протоколом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України №7116 від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з відсутністю у позивача необхідного стажу роботи, що дає право на цей вид пенсії.

При цьому, з вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 зараховано до загального стажу роботи 22 роки 7 місяців 14 днів, стаж роботи за вислугу років 15 років 2 місяці 18 днів, в тому числі на посадах прокурора - 5 років 3 місяці 17 днів.

Листом від 02 жовтня 2017 року №52960/05 ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення та роз'яснено, що після попереднього розрахунку відповідачем встановлено, що загальний стаж складає 22 роки 7 місяців 14 днів, стаж за вислугу років складає 15 років 2 місяці 18 днів з 12 липня 2002 року по 14 червня 2005 року помічником прокурора, з 15 червня 2005 року по 11 червня 2012 року старшим помічником прокурора, з 12 червня 2012 року по 23 липня 2015 року старшим прокурором та з 24 липня 2015 року по 28 вересня 2017 року прокурором, в тому числі на посадах прокурора - 5 років 3 місяці 17 днів з 12 червня 2012 року по 23 липня 2015 року старшим прокурором та з 24 липня 2015 року по 28 вересня 2017 року прокурором. Також, додатково повідомлено, що в наданих позивачем документах для призначення пенсії відсутня довідка про період перебування в декретній відпустці.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1, остання

з 01 вересня 1992 року по 30 березня 1995 року навчалась у професійно - технічному училищі №40 міста Києва;

04 червня 1996 року призначена друкаркою ІІ категорії Секретаріату Генеральної прокуратури України;

20 серпня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату на час відпустки по догляду за дитиною відсутнього працівника;

16 січня 1998 року у зв'язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена оператором комп'ютерної техніки Секретаріату;

23 квітня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною;

21 серпня 1998 року призначена старшим інспектором Секретаріату управління організаційно - правового забезпечення на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною;

02 жовтня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату управління організаційно - правового забезпечення постійно;

01 лютого 1999 року у зв'язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена старшим інспектором Секретаріату;

17 червня 1999 року на підставі Наказу №1017 ц від 18 червня 1999 року звільнена з посади, яку обіймала, в порядку переводу в прокуратуру Київської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

18 червня 1999 року призначена старшим інспектором секретаріату в порядку переводу з Генеральної прокуратури України;

11 січня 2000 року призначена на посаду спеціаліста 1 категорії з питань зв'язку з засобами масової інформації з 3 (три)місячним строком випробування;

17 лютого 2000 року звільнена з займаної посади в порядку переводу в Генеральну прокуратуру України (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

17 лютого 2000 року призначена старшим інспектором Секретаріату в порядку переведення з прокуратури Київської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

11 липня 2002 року звільнена з посади, яку обіймала, за власним бажанням (статті 38 КЗпП України);

12 липня 2002 року призначена помічником прокурора Голосіївського району з терміном стажування до одного року;

15 червня 2005 року призначена старшим помічником прокурора Голосіївського району міста Києва;

12 червня 2012 року у зв'язку зі зміною у структурі - призначена старшим прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва та прийняла присягу працівника прокуратури;

24 липня 2015 року у зв'язку зі змінами у штатному розписі - призначена прокурором прокуратури Голосіївської району міста Києва;

з 15 грудня 2015 року по теперішній час займає посаду прокурора Київської місцевої прокуратури №1 міста Києва.

Крім того, з наданої суду копії диплому спеціаліста НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 закінчила у 2004 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

У відповідності до додатку до диплома про вищу освіту НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 1998 року по 2004 року (5 років 6 місяців) навчалась у вищевказаному вищому навчальному закладі за формою навчання «без відриву від виробництва».

Наказом Прокуратури міста Києва №862к від 11 червня 2010 року старшому помічнику прокурора Голосіївського району міста Києва юристу 2 класу ОСОБА_1 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 липня 2010 року до 13 травня 2013 року включно.

У відповідності до копії наказу Прокуратури міста Києва №1016к від 30 квітня 2013 року ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 14 травня 2013 року до 13 листопада 2013 року.

Згідно з наказом Прокуратури міста Києва від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до виконання своїх службових обов'язків на посаді старшого прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва у зв'язку з виходом із відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, з 14 листопада 2013 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ) та Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі по тексту - Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697- VII).

Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, яка втратила чинність 15 липня 2015 року, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Частиною 6 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ було визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

При цьому у частині 1 статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ зазначалось, що під поняттям «прокурор» у статті 50-1 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Суд звертає увагу, що зазначені у пункті 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення цього Закону положення закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийняті не були, а отже втратили чинність, у зв'язку з чим норми Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХII щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом, не можуть бути застосовані.

15 липня 2015 року набрав законної сили Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86 якого, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Вказана норма набрала чинності після 1 червня 2015 року, а тому положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII на неї не розповсюджуються, ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у зв'язку з чим суд вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку.

Як вже зазначалось судом та вбачається з матеріалів справи, позивач 28 вересня 2017 року звернулась до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років. На момент звернення позивача із відповідною заявою чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Частиною 1 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною 6 статті 86 цього ж Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач з 12 липня 2002 року по 14 червня 2005 року працювала в органах прокуратури та була призначена на посаду помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва з терміном стажування до одного року, з 15 червня 2005 року по 11 червня 2012 року працювала на посаді старшого помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва. Наведений стаж роботи в силу приписів частини 6 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею та зараховується до часу роботи на прокурорських посадах.

За таких підстав суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано при попередньому розрахунку до стажу за вислугу років період роботи ОСОБА_1 на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» у період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року.

Враховуючи викладені вище обставини, а також з урахуванням того, що ОСОБА_1 у період часу з 12 червня 2012 року по 23 липня 2015 року перебувала на посаді старшого прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва, з 24 липня 2015 по 14 грудня 2015 року - на посаді прокурора Голосіївського району міста Києва, а з 15 грудня 2015 року призначена на посаду прокурора прокуратури Київської місцевої прокуратури №1 міста Києва, де працювала і на момент звернення із заявою про призначення пенсії, суд дійшов висновку, що стаж за вислугу років ОСОБА_1 становить 15 років 2 місяці та 18 днів.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зарахування до стажу за вислугу років половини строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки, як вже зазначалось судом, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, частиною 6 статті 86 якого чітко визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

В той же час, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що остання у період з 1998 року по 2004 рік навчалася у вищому навчальному закладі саме на денній формі навчання, а з наданої суду копії диплому про здобуття вищої освіти та додатку до нього вбачається, що ОСОБА_1 навчалася за формою навчання без відриву від виробництва.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 22 квітня 2014 року дійшла правового висновку, що навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки крім вищезазначеного закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України вже висловив у постанові від 5 листопада 2013 року (справа № 21-289а13).

Також суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про необхідність зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII періоду знаходження у відпустках по догляду за дитиною (з 01 червня 2007 року по 13 листопада 2013 року), оскільки з матеріалів справи, зокрема, з копії листа Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 02 жовтня 2017 року №52960/05, вбачається, що питання про зарахування або відмову у зарахуванні вказаного періоду часу не було предметом розгляду відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, у зв'язку з неподанням останньою документів про перебування у відпустці по догляду за дитиною, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання зарахувати вказаний період часу до стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що стаж роботи позивача за вислугу років на день звернення останньої до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії, становить 15 років 2 місяці та 18 днів, з яких на прокурорських посадах - 15 років 2 місяці та 18 днів, який зараховується до вислуги років та надає право позивачу на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII. В той же час, загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 22 роки 7 місяців 14 днів.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, стаж роботи останньої за вислугу років становить менше ніж 23 роки, а тому ОСОБА_1 не набула права на отримання пенсії за вислугу років на підставі вказаної статті.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині не зарахування до стажу за вислугу років ОСОБА_1 період роботи на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, часу перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» прокуратури Голосіївського району міста Києва, яку займала ОСОБА_1 в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04 жовтня 2014 року №1697-VII.

3. Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» прокуратури Голосіївського району міста Києва, які займала ОСОБА_1 в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04 жовтня 2014 року №1697-VII.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (03189, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, 70, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлений 16 травня 2018 року.