Справа № 357/4406/18
Суддя: Кошель Б. І.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/4406/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Кошель Б. І. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 Халіл,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Біла Церква справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Білоцерківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Халіл про затримання та примусове видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом про примусове видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Халіл, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, у зв'язку з тим, що він не виконав в установлений строк без поважних причин рішення територіального підрозділу Управління ДМС України в Київській області про примусове повернення від 20.02.2018 року. Відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Халіл за межі України, у зв'язку з яким він повинен був самостійно залишити територію України, тобто, виїхати до будь-якої країни світу, в строк вказаний у рішенні, тобто не пізніше 19.03.2018 року. Однак, останній без поважних причин рішення не виконав, продовжує ухилятися від виїзду після закінчення строку, наданого рішенням про примусове повернення. З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 Халіл ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, про що свідчить його ухилення від добровільного виїзду, не має законного джерела існування, власності, та родинних звязків на території України, позивач просив суд прийняти рішення про затримання громадянина ОСОБА_2 Халіл з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, та примусово видворити його за межі території України, допустити негайне виконання рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини, викладені в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що перекладач йому не потрібен, українську мову розуміє, але краще спілкується російською мовою, при цьому пояснив, що дійсно перебуває на території України незаконно з 2010 року, добровільно не виконав рішення про примусове повернення оскільки боїться повертатись до Ірану. При цьому, протягом всього часу перебування на території України, не звертався до відповідних державних органів за наданням йому громадянства чи статусу біженця, лише місяць тому електронною поштою переписувався з начальником міграційної служби України, але доказів цього у нього з собою не має і надати суду він їх не може.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням № 8 від 20.02.2018 року Білоцерківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області вирішено примусово повернути за межі України громадянина ОСОБА_2 Халіл, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязати його покинути територію України в термін до 19.03.2018 року.

ОСОБА_2 Халіл, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, Ірану прибув в Україну 03.07.2010 року через КП «Одеський морський порт» по паспортному документу, який втратив, і на даний час має паспорт громадянина ОСОБА_4, за N95818633, виданому 01.07.2015 року, дійсному до 30.06.2020 року. Останній, після закінчення встановленого 90-денного терміну перебування в Україні територію держави не залишив, заходів щодо легалізації свого становища не вжив та перебуває в Україні з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно п. 3 ч. 4 статті 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення за межі території України.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до між -народного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як розяснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У судовому засіданні відповідач визнав, що перебуває на території держави Україна незаконно та мав до 19.03.2018 року виїхати з неї.

Судом також встановлено, що громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Халіл, ІНФОРМАЦІЯ_1, не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Зі слів відповідача, з відповідними заявами до працівників ДМС України він не звертався.

Крім того, останній не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

На виконання абзацу 3 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі -Інструкція № 141).

Згідно з пункту 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Згідно ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 Халіл незаконно перебуває в Україні, добровільно не виконав рішення компетентного органу від 20.02.2018 року про примусове повернення за межі України та є всі обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухилення від добровільного виїзду, він не має законного джерела існування, власності та родинних звязків на території України, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Білоцерківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області про затримання та примусове видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Халіл, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Халіл, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_5