Справа № 214/1683/18
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/1683/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 травня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Усік М.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора роти№2 батальйону №3 УПП ОСОБА_3 (далі за текстом «інспектор»), в якому просить: скасувати постанову від 6 січня 2018 року про притягнення його, ОСОБА_2 до відповідальності згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.; провадження по адміністративній справі у відношенні мене в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122КУпАП,закрити у звязку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову наводить наступне. 6 січня 2018 року приблизно о 17 годині 40 хвилин, він, позивач, на власному автомобілі «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 (далі за текстом «автомобіль «Хюндай», рухався по проспекту Гагаріна на перехресті біля будинку №27. Його, позивача, наздогнав автомобіль патрульної поліції подаючи сигнал зупинитися. Після зупинки співробітник поліції пояснив причину зупинки тим, що він, позивач, нібито виконуючи маневр розвороту не дав дороги іншим автомобілям, які рухалися у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП. На підставі цього співробітник поліції, інспектор виніс постанову від 6 січня 2018 року про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 425 грн. З винесеною постановою не згоден, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, є незаконними та протиправними з огляду на наступне. Вказує, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав. Зазначає, що постанова складалася інспектором без врахування його, позивача, зауважень, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, скупчення і потоку інших автомобілів, інтенсивності руху, а обвинувачення побудовано виключно на припущеннях. При розгляді справи, звертав увагу інспектора на той факт, що він, позивач, виконував маневр після того, як впевнився в безпечності руху, що жоден автомобіль, який рухався у зустрічному напрямку не змінив ані траєкторію, ані швидкість свого руху. У якості доказів, інспектор продемонстрував відеофіксацію з бодікамери. З перегляду відеозапису було очевидно, що він, позивач, не створив небезпеки жодному автомобілі, а сам маневр був виконаний з дотриманням ПДР. Крім цього, з перегляду відеозапису взагалі не можливо встановити який саме маневр він, позивач, виконував, оскільки камери зафіксували лише мій рух вже після проїзду перехрестя. При цьому, не можливо встановити марку автомобіля, номерний знак того автомобіля, який був продемострований на зазначеному відеозапису. Тобто, наданий доказ не містить ознак вчинення ним, позивачем, правопорушення. Наполягає, що факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, Інспектор одразу прийняв рішення про його, позивача, винуватість та виніс постанову. Зазначає, що постанова була винесена фактично без розгляду справи. Інспектор патрульної поліції, керуючись виключно припущеннями та власними міркуваннями виніс постанову, та не надав можливості для дачі пояснень та заперечень, не надав можливості скористатися правовою допомогою. Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо. Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Під час розгляду справи він, позивач, багаторазово заявляв усні клопотання щодо ознайомлення з матеріалами справи, щодо залучення до справи захисника та щодо закриття справи у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, які безпідставно були проігноровані. Наполягає, що постанова була винесена протиправно, незважаючи на те, що в його, позивач, діях був відсутній склад адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно п. 16.6. ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Згідно п. 1.10. ПДР України, дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Будь яких доказів того, що хоча б один автомобіль змінив напрямок або швидкість свого руху не було надано, про це неодноразово наголошував інспектору. Вказує, що постанова була винесена на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем вчинення правопорушення (в УПП в м. Кривому Розі) як того вимагає законодавство. Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільовеспрямування і різний правовий зміст; зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Частина 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Частина 3 ст.258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. Разом з тим, ст. 276 вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11, де розташоване управління патрульної поліції в м. Кривому Розі. Наполягає, що інспектор положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор суттєво порушив його, позивач, законні права, не дав можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та зміст позову.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та міс це розгляду справи був належно повідомлений. При цьому подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву навів наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Ним, відповідачем, під час патрулювання по пр. Гагаріна 6 січня 2018 року був помічений транспортний засіб «Хюндай», яким керував позивач, порушив правила дорожнього руху, а саме: п. 16.6. повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Згідно зі ст. 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Після того, як були помічені ознаки того що позивач порушив ПДР останній був зупинений, він, відповідач підійшов до автомобіля, представився згідно з п.3 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", після чого згідно з п.1.1 та п.2 ст.35 цього Закону повідомив про причину зупинки, попросив предявити водійське посвідчення реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс. Під час розгляду справи він, відповідач, намагався зясувати чому було скоєне дане правопорушення про що й запитав, чому порушили правила дорожнього руху на що отримав відповідь: «Я нічого не порушував, я не бачив, щоб якийсь автомобіль збавив швидкість», але ж на відеозаписі з бодікамери чітко видно факт правопорушення, а саме як транспортний засіб, який рухався на зустріч позивачу по першій смузі дороги (відео №…0517 на 11.22 хв.) змінив швидкість, шляхом гальмування, що підтверджується увімкненням стоп сигналу на транспортному засобі. Під час розгляду від позивача жодних клопотань не надходило що підтверджується позивною заявою позивача. Після зясування усіх фактичних даних було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме порушення правил проїзду перехресть, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказує, що за результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 6 січня 2018 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 № 1395 та КУпАП. Позивачу було розяснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, що зафіксовано на відео № …1737 на 4.30 хв., порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 289 КУпАП. Наполягає, що ним, відповідачем, вищезазначені вимоги закону, як субєктом владних повноважень, були дотримані, але позивач не забажав скористатися усіма правами передбаченими ст. 268 КУпАП. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Він, відповідач, при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Не погоджується з твердженням позивача щодо незаконного розгляду справи на місці скоєння правопорушення. до статті 52 Закону України «Про дорожній рух». Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до статті 31 цього Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Статтею 222 КУпАП, встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення. Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395). Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. (п.1 р.III Інструкції № 1395). Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.(що відповідає ч.6 ст. 276 КУпАП в якій вказано, що Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме на місці вчинення правопорушення). Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зазначає, що позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без складання протоколу та на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними. Вказує, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Вважає, що позивач намагається ввести суд в оману, не зазначивши в позові, що вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Вказує, що наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у нього, відповідача як посадової особи Національної поліції, повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Наполягає, що аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення. Зазначає, що до та під час розгляду справи від позивача жодних клопотань не надходило. Згідно ч 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб′єктів владних повноважень обов′язок що до доказування покладається на відповідача. Згідно КАС України відповідач може надавати будь які докази які підтверджують правомірність його дій. Вважає, що ним винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП, яка встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, статтею 33 КУпАП не керувався так як у сфері безпеки дорожнього руху вона не застосовується, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: постанова (а.с.5), свідоцтво (а.с.6-7, 9), інформація (а.с.22).

При огляді судом диску (а.с.21) встановлено, що на ньому мається три файли.

При огляді файлу з назвою «Факт правопорушення», на ньому мається спочатку цифри 17:36, останні цифри 17:39. На файлі мається зображення дороги, автомобілів, видно, як автомобіль з зустрічної для оператора смуги руху, виїжджає попереду оператора на смугу, по якій рухається оператор. Вказаний автомобіль в подальшому займає крайню праву смугу, видно як після виїзду вказаного автомобіля на смугу руху оператора, в напрямку, цього автомобіля рухається автомобіль темного кольору, який застосовує гальмування. При наближенні до автомобіля, який виїхав з зустрічної смуги, видно його номер «АЕ 7577 ІН».

При огляді файлу з назвою «Розгляд справи», на ньому мається спочатку цифри 17:37, останні цифри 17:52. На файлі мається зображення дороги, автомобіля з номером «АЕ 7577 ІН». Чутно, як чоловічий голос каже: «Причина зупинки порушення пункту 16.6 правил». Далі спілкуються дві особи, одна з яких заперечує та каже, що завершував виконання маневру. Інша особа пропонує продивитися відео. Далі чоловічий голос розяснює права, називає себе, зокрема: «Іолкін Едуард Сергійович». Далі голос розяснює права, у тому числі право на адвоката, запитує про клопотання. Чоловік каже: «Клопочу щоб представили безоплатного адвоката», голос, який назвав себе ОСОБА_3 каже: «У Вашому клопотанні відмовлено, я цього не зобовязаний робити». Далі чоловік каже: «Мені потрібен адвокат», голос запитує: «Скільки потрібно часу для адвоката?», після чого чоловік відходить до автомашину з номером АЕ 7577 ІН, а потім повертається та каже «Давайте далі». Голос який назвав себе ОСОБА_3 каже: «Вам не потрібен адвокат», відповідь чоловік не надав. Далі чутно, як голос який назвав себе ОСОБА_3, розяснює зміст відеозапису.

При огляді файлу з останніми цифрами «822», на ньому мається спочатку цифри 17:52, останні цифри 17:57. На файлі мається зображення вулиці, осіб які в поліцейській формі, та і без форми, які розмовляють, одна особа каже, що буде оскаржувати, інша розяснює права.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належним доказом постанову (а.с.5), так як вона стосується факту накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належним доказом диск (а.с.21), так як інформація, яка міститься на файлах, стосується виконання маневру автомобілем «Хюндай», характеру руху інших автомобілів, розгляду справи.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд вважає допустимими доказами постанову (а.с.5), диск (а.с.21), свідоцтво (а.с.6-7, 9), інформацію (а.с.22).

Згідно ст. 75 КАС України, постанову (а.с.5), диск (а.с.21), суд вважає достовірними доказами.

Пояснення представника позивача про те, що з перегляду відеозапису неможливо встановити який саме маневр виконував позивач, неможливо встановити марку автомобіля, номерний знак того автомобіля, який був продемонстрований на зазначеному відеозапису, спростовуються змістом відеозапису, а тому суд ці пояснення вважає недостовірними.

Пояснення представника позивача про те, що інспектор не надав можливості скористатися правовою допомогою, відповідачем не спростовані. З відеозапису вбачається, що позивач заявив клопотання про надання йому безоплатної правової допомоги, у чому інспектор відмовив, а в подальшому не переконався в тому, що відповідач не бажає користуватися допомогою адвоката, тому суд вважає ці пояснення достовірними.

Твердження відповідача, викладене у відзиві на позов про те, що під час розгляду справи від позивача жодних клопотань не надходило, є недостовірним, так як воно спростовується поясненнями представника позивача та змістом відеозапису.

На підставі ст. 76 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

6 січня 2018 року приблизно о 17 годині 40 хвилин, позивач, керуючи автомобілем «Хюндай», рухався по проспекту Гагаріна та на перехресті з вул. Костенко, застосувавши маневр розвороту, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого автомобіль, який рухався по смузі, на яку виїхав позивач, застосував гальмування. Вказані обставини встановлені судом на підставі змісту відеозаписів(а.с.21).

6 січня 2018 року інспектором відносно позивача була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП за те, що позивач, виконуючи маневр розвороту, не дав дороги іншим автомобілям, які рухалися у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху. Вказані обставини встановлені судом на підставі змісту відеозаписів (а.с.21), постанови (а.с.5).

Під час розгляду справи інспектор не надав позивачу можливості скористатися допомогою адвоката. Вказані обставини встановлені судом на підставі пояснень позивача, змісту відеозаписів (а.с.21).

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «Правила»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити викладення обставин, установлених при розгляді справи. У відповідності до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин, вирішення її в точній відповідності до закону. Як встановлено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) повинні зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Суд вважає твердження представника позивача про те, що інспектор на місці вчинення правопорушення не мав права виносити постанову, спростовується положеннями ст.258 КУпАП, згідно до якої, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.Статтею 222 КУпАП, встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення. Органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Таким чином інспектор мав повноваження для винесення постанову на місці вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення водієм транспортного засобу правил проїзду перехресть.

Пунктом 16.6. Правил визначено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Відповідно п. 1.10 Правил терміни «Дати дорогу», наведений у цих Правилах визначає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Судом встановлено, що позивач виконуючи маневр розвороту, не дав дорогу автомобілю, що рухався в зустрічному напрямку, так як своїм маневром примусив водія іншого автомобіля змінити швидкість руху.

Тому, в діях позивача вбачається склад правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Разом з тим, обговорюючи питання про дотримання інспектором вимог закону під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд враховує наступне.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

На переконання суду, інспектор при розгляді справи про адміністративне правопорушення, діяв всупереч вимогам ст. 245 КУпАП, оскільки не надав позивачу скористуватися допомогою адвоката, а тому вирішив справу в порушення вимог закону.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.2 КАС України, у разі задоволення позову, суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт.

Дійшовши до переконання, що при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності інспектор діяв з порушенням вказаних вимог КУпАП, суд вважає, що інспектор притягнув позивача до адміністративної відповідальності необґрунтовано. Отже винесена інспектором постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.10 КАС України, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Як передбачено ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

На думку такий спосіб захисту прав позивача, як закриття провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, відповідає вимогам ст. 247 КУпАП, і забезпечує ефективний захист його прав.

На даний час, передбачений ст.38 КУпАП трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення закінчився, оскільки з дня вчинення правопорушення, 6 січня 2018 року минуло понад три місяці, а тому, у відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю.

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 38, 122, 245, 247, 258, 268 КУпАП, ст. ст. 9, 73-77, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Постанову, винесену 6 січня 2018 року інспектором роти №2 батальйону №3 УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 122 ч.2 КУпАП - закрити за закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Повне рішення складене 17 травня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов