Справа № 820/788/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 травня 2018 р. Справа № 820/788/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Супруна Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, вул. Копцова, буд. 57, м. Первомайський, Харківська область, 64107) до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, м-н 4, буд.73, м. Лозова, Лозівський район, Харківська область, 64606) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (надалі за текстом - Лозівського ОУПФУ Харківської області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, щодо відмови ОСОБА_1, в зарахуванні до пільгового трудового стажу період роботи з 18.09.1981 року по 01.01.1991 року з розрахунку півтора року за один рік - роботи в районах Крайньої півночі та відмови у перерахунку пенсії відповідно до пільгового трудового стажу;

- зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 11.11.1987 року по 01.01.1991 року з розрахунку півтора року за один рік - роботи в районах Крайньої півночі та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового трудового стажу за період з 11.11.1987 року по 01.01.1991 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1, у період з 18.09.1981 року по 28.12.1992 року працював в «ГЛАВБАМСТРОЕ» Трест «ЦЕНТРОБАМСТРОЙ», Автобаза міста Тинда, що прирівнюється до району Крайньої Півночі, а тому позовні вимоги на думку позивача підлягають задоволенню враховуючи положення законодавства.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином. До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 22.03.2018 року надійшла заява позивача про проведення розгляду адміністративної справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву від 05.03.2018 року та 19.03.2018 року (дати надходження до суду), згідно зі змістом яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст.ст. 4, 229 КАС України суд приходить до висновку про наявність беззаперечних підстав для розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивач знаходиться на обліку у Лозівському ОУПФУ Харківської області з 03.02.2014 року та одержує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач у період з 18.09.1981 року по 28.12.1992 року працював в «ГЛАВБАМСТРОЕ» Трест «ЦЕНТРОБАМСТРОЙ», Автобаза місто Тинда зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача, архівною довідкою від 20.05.2014 року № 05-03/1425-П, архівною довідкою від 20.05.2014 року № 05-03/1426-П, архівною довідкою від 20.05.2014 року № 05-03/1427-П.

ОСОБА_1, звернувся до Лозівського ОУПФУ Харківської області з заявою про зарахування в стаж його роботи в районах Крайньої Півночі до пільгового стажу враховуючи зміст архівних довідок від 20.05.2014 року № 05-03/1425-П, № 05-03/1426-П, № 05-03/1427-П.

Листом від 24.01.2018 року № 7/П-6 Лозівське ОУПФУ Харківської області відмовило позивачу у зарахуванні стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі та в районах прирівняних до районів Крайньої Півночі як пільговий, а саме один з половиною рік за один рік роботи у районах Крайньої Півночі та в районах прирівняних до районів Крайньої Півночі з застосуванням до заробітної плати коефіцієнту 1,40.

Позивач не погодившись з даною відмовою звернувся до Харківського окружного адміністративного суду.

Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 року передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладання ними трудових договорів про роботу цих районах на строк п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надаються додаткові пільги, зокрема: зараховується один рік роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії по старості та по інвалідності.

Пільги, передбачені зазначеною статтею, надаються також особам, які прибули до районів Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з власної ініціативи та уклали строковий трудовий договір про роботу в цих районах.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 року, з п'яти до трьох років.

Посилання відповідача щодо відсутності у позивача письмових трудових договорів за час роботи у районі Крайньої Півночі суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю Української РСР від 01.06.1972 року, що діяли момент виникнення трудових відносин між позивачем та роботодавцями, трудовий договір укладається як правило, у письмовій формі, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично допущено до роботи. Таким чином, при укладанні трудового договору письмова форма договору в обов'язковому порядку не вимагається.

Аналогічні положення були закріплені в статті 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971 року, що діяли на момент перебування у трудових відносинах позивачки з роботодавцями, згідно яких також визначено, що трудовий договір (контракт) - це угода між працівником та підприємством, по якому працівник зобов'язується виконувати роботу по певній спеціальності, кваліфікації або посаді з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а підприємство зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, і колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 39 цього Кодексу, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд зазначає, що трудовий договір роботодавця з позивачем оформлявся наказам про прийняття його на роботу, що підтверджується записом в трудовій книжці останньої.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявність письмового трудового договору не є виключною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Також, архівною довідкою від 20.05.2014 року № 05-03/1426-П підтверджено, що позивач згідно з розрахунковими відомостями отримував заробітну плату автобази треста «Центробамстрой» за період з 1981-1992 роки.

Відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року про пільги для осіб, працюючих в цих районах та місцевостях, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029, м. Новий Уренгой Йамало-Ненецького автономного округу Російської Федерації територіально відноситься до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, судом встановлено, що на момент перерахунку пенсії позивачу в матеріалах пенсійної знаходились необхідні документи про трудовий стаж.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Щодо посилань відповідача на висновок Верховного Суду по справі № 21-5973а15 від 13.04.2016 року з зазначенням необхідності його застосування суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України вказано: при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд констатує, що посилання відповідача на вищевказане рішення Верховного Суду є помилковим, оскільки висновок викладений в ньому стосується працівників, які працювали вахтовим методом на відміну від трудових відносин позивача, а тому суд не вбачає підстав для врахування зазначеного висновку Верховного Суду по справі № 21-5973а15 від 13.04.2016 року спираючись на положення ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України зазначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Наведені та інші положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності. Отже, адміністративне судочинство - це специфічний вид судочинства, де твердження особи про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб'єкт не доведе перед судом протилежне. Правомірні твердження про порушення прав і свобод підлягають в першу чергу негайному захисту.

Суд враховуючи формулювання другої позовної вимоги позивача: «зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1, до пільгового стажу період роботи з 11.11.1987 року по 01.01.1991 року з розрахунку півтора року за один рік - роботи в районах Крайньої півночі та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового трудового стажу за період з 11.11.1987 року по 01.01.1991 року» кореспондуючи його з трудовим стажем позивача та положеннями наведеного законодавства, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог виклавши їх в наступній редакції: «зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 18.09.1981 року по 01.01.1991 року з розрахунку півтора року за один рік - роботи в районах Крайньої півночі та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового трудового стажу за період з 18.09.1981 року по 01.01.1991 року».

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законодавчо обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Проте з урахуванням змісту позовних вимог, зміни їх судом враховуючи положення ст. 9 КАС України з метою захисту прав позивача шляхом збільшення періоду трудового стажу позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, вул. Копцова, буд. 57, м. Первомайський, Харківська область, 64107) до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, м-н 4, буд.73, м. Лозова, Лозівський район, Харківська область, 64606) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, м-н 4, буд.73, м. Лозова, Лозівський район, Харківська область, 64606), щодо відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1) в зарахуванні до пільгового трудового стажу період роботи з 18.09.1981 року по 01.01.1991 року з розрахунку півтора року за один рік - роботи в районах Крайньої півночі та відмови у перерахунку пенсії відповідно до пільгового трудового стажу.

Зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області (, м-н 4, буд.73, м. Лозова, Лозівський район, Харківська область, 64606) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1) до пільгового стажу період роботи з 18.09.1981 року по 01.01.1991 року з розрахунку півтора року за один рік - роботи в районах Крайньої півночі та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового трудового стажу за період з 18.09.1981 року по 01.01.1991 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (, м-н 4, буд.73, м. Лозова, Лозівський район, Харківська область, 64606) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 528 (п'ятсот двадцять вісім) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 17 травня 2018 року.

Суддя Супрун Ю.О.