Справа № 3132/09/1570
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 3132/09/1570
УХВАЛА

21 травня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: Куцарової,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 3132/09/1570 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 26.09.2008 року № 940 та від 06.10.2008 року № 536 о/с в частині звільнення ОСОБА_3, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_2 (вхід. № 3439/18 від 07.02.2018) про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 26.09.2008 року № 940 та від 06.10.2008 року № 536 о/с в частині звільнення ОСОБА_3, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заміну сторони виконавчого провадження.

Пропуск строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання заявник обґрунтував тим, що незважаючи на те, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, зокрема зобов'язано Головне управління МВС України в Одеській області поновити ОСОБА_3 на службі в ОВС на посаді рівнозначній посаді оперуповноваженого сектору боротьби з груповою злочинністю, розкриття злочинів проти особи, розкриття злочинів учинених іноземцями та відносно них відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області та допущено негайне виконання рішення суду в цій частині позовних вимог, боржник, грубо порушуючи закон, ухиляється від добровільного виконання покладених на нього зобов'язань. Водночас, зазначено, що в установлений законом строк заявник не отримав та не подав виконавчий лист до примусового виконання у зв'язку з тим, що боржник обіцяв добровільно виконати рішення суду та відновити всі порушені права заявника після настання певних умов, а саме: розгляду апеляційної скарги, розгляду касаційної скарги, закриття кримінального провадження.

Так, в письмових поясненнях до заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання заявником зауважено, що заявник неодноразово звертався до боржника з рапортами із проханням поновити його на службі, проте жодних дій з боку керівництва ОВС щодо поновлення ОСОБА_2 на службі не вчинялось.

Згідно ч. 3 ст. 376 КАС України, суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

21.05.2018 року у судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні 21.05.2018 року було заслухано пояснення представника позивача та відповідача - Головне управління МВС України в Одеській області, відповідач Одеське міське управління ГУМВС України в Одеській області, явку представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

При цьому, у судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_3 неодноразово звертався з відповідними заявами, рапортами, клопотаннями щодо поновлення його на посаді згідно з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2011 року. На підтвердження цієї обставини представником позивача надано відповідні докази, а саме: рапорт про поновлення на роботі від 11.08.2011 року, рапорт про поновлення на роботі від 2013 року (т.2 а.с. 143-145).

Натомість, представник відповідача не зміг пояснити у судовому засіданні 21.05.2018 року які ним вчинялися дії з метою виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2011 року у справі № 3132/09/1570 щодо поновлення ОСОБА_2 на службі в ОВС на посаді рівнозначній посаді оперуповноваженого сектору боротьби з груповою злочинністю, розкриття злочинів проти особи, розкриття злочинів учинених іноземцями та відносно них відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

У судовому засіданні 21.05.2018 року було оголошено перерву з метою витребування у позивача доказів зміни прізвища, судове засідання призначено на цю ж дату - 21.05.2018 року об 11 год. 30 хв.

У судове засідання після перерви представник відповідача Головного управління МВС України в Одеській області не з'явився, надав до суду клопотання від 21.05.2018 року (вх. № 14076/18), згідно якого просив розглянути заяву позивача без участі представника - ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області.

Представник відповідача - Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

В обґрунтування правової позиції представником ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області зазначено, що заява позивача необґрунтована та є такою, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що позивач видає бажане за дійсне, керується голослівними твердженнями і не надає жодних доказів, які б підтверджували протилежне.

З урахуванням зазначеного суд прийняв рішення продовжити розгляд заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 3132/09/1570 та заміну сторони виконавчого провадження за відсутністю відповідачів.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява ОСОБА_2, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення цієї заяви, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 26.09.2008 року № 940 та від 06.10.2008 року № 536 о/с в частині звільнення ОСОБА_5, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-3132/09/1570 скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2013 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року скасовано, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року залишено в силі.

14.04.2017 р. Одеський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист по справі № 3132/09/1570.

19.01.2018 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55377177 .

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, в судовому засіданні 21.05.2018 року судом було постановлено питання до представника відповідача, які саме дії вчиняло Головне управління МВС України в Одеській області щодо виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2011 року про визнання неправомірними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 26.09.2008 року № 940 та від 06.10.2008 року № 536 о/с в частині звільнення ОСОБА_3, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте відповідь представник відповідача на вказане питання не зміг надати.

Натомість, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням про поновлення на службі, про що свідчать додані до заяви рапорти та заява щодо виконання виконавчого листа № 3132/09/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом (т.2 а.с. 143-145).

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", від 15 жовтня 2009 року, заява N 40450/04, відповідно до п. 73-74 якого суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. згадане вище рішення у справі Войтенка). Зокрема, у справі Войтенка ( 980_223 ) заявник не міг одержати суми грошової компенсації, призначеної йому у зв'язку з його звільненням з військової служби, протягом чотирьох років. У справі Войтенка, окрім висновку про наявність порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) у зв'язку із затримкою у виплаті присудженої національним судом компенсації, Суд дійшов також висновку, що правова система України не надає ефективного засобу юридичного захисту, як цього вимагає стаття 13 Конвенції, спроможного запобігти затримкам у виконанні судових рішень або забезпечити відшкодування шкоди, завданої такими затримками. Справа, що розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

Відповідно до п.п. 48-49 вказаного рішення ЄСПЛ, суд вважає, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. На таких самих підставах Суд визнає, що такий стан справ породжував питання про відповідальність держави за виконання судового рішення від 29 липня 2003 року і що у зв'язку з його невиконанням заявник може претендувати на статус жертви від порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) та статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ).

Згідно п. 88 рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", суд доходить висновку, що порушення, зазначені в цьому рішенні, не пов'язані з якимсь поодиноким випадком чи особливим поворотом подій у цій справі, але є наслідком недоліків регуляторної та адміністративної практики органів влади держави з виконання рішень національних судів, за які вони несуть відповідальність. Отже, ситуацію у цій справі слід кваліфікувати як таку, що є результатом практики, несумісної з положеннями Конвенції (див. рішення у справі "Боттацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [GC], N 34884/97, п. 22, ECHR 1999-V, і згадане вище рішення у справі Бурдова (N 2), пп. 134-135).

Відповідно п. 51, 54, 98 рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6 ( 995_004 ), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (980_079) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40,

Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до

суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих

затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (980_075) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Суд також повторює, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ); рішення у справі "Ромашов проти України"( 980_227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" ( 980_251 ) (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" ( 974_196 ) (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" ( 980_351 ) (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (N 1) (Scordino v. Italy) (no. 1) [GC], N 36813/97, п. 183, ECHR 2006-...). Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

Згідно рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29 червня 2004 року, заява 18966/02, зокрема п.п. 30, 31 якого уряд посилався на існування у заявника можливості оскаржити бездіяльність або помилку виконавчої служби чи Державного казначейства, а також вимагати компенсацію завданої йому майнової і немайнової шкоди. Проте у цій справі боржником є державний орган, і виконання щодо нього, як свідчать матеріали справи, може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що протягом періоду, що розглядається, виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями. Тому заявнику не можна докорити за те, що він не ініціював провадження проти державного виконавця (див. "Шестаков проти Росії", ухвала від 18 червня 2002 року, заява N 48757/99). Більше того, Суд зазначає, що Уряд наполягав на тому, що Державною виконавчою службою та Державним казначейством не було допущено помилок при виконанні рішення.

За цих обставин, Суд доходить висновку, що заявник був звільнений від необхідності продовження пошуку засобу, на який посилався Уряд, а, отже, заявник виконав вимоги статті 35 параграфа 1 Конвенції (995_004). У зв'язку з цим Суд відхиляє попередні заперечення Уряду.

Згідно рішення ЄСПЛ "Жовнер проти України" від 29 Червня 2004 року, заява 56848/00, зокрема п.33, суд нагадує, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні , яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby c. Grece) від 19 березня 1997 року, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Bourdov c. Russie), № 59498/00, рішення у справі «Ясіун'єне проти Литви» (Jasiuniene c. Lituanie), № 41510/98, та рішення по справі «Руйану проти Румунії» (Ruianu c. Roumanie), № 34647/97, від 17.06.2003 року).

Відповідно п.п. 34, 36 рішення ЄСПЛ, суд вважає, що якщо можна допустити, що держави втручаються у процедуру виконання судового рішення, таке втручання у результаті може перешкоджати, унеможливлювати чи надмірно затягувати виконання, ні, тим більше, нівелювати саму суть рішення (див. «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi c. Italie), рішення від 28 липня 1999 року, рішення «Сатка та інші проти Греції» (Satka et autres c, Grece), № 55828/00, від 27 березня 2003 року, п. п. 57, 27. Суд відразу зазначає, що сплата заявниці її заробітної плати відповідно до судового рішення від 01 квітня 1998 року вже не підлягає обговоренню. Суд також зазначає, що процедура виконання цього судового рішення залишається незавершеною з 14 квітня 1998 року, тобто протягом шести років. З матеріалів справи в Суді видно, що заявниця постійно вживала заходів, вимагаючи виконання. Відсутність позову до Міністерства фінансів не свідчить про відсутність необхідної турботи з боку заявниці, оскільки Суд вже визнав неадекватний характер такого позову за таких обставин цієї справи.

Враховуючи те, що постанова суду від 26 листопада 2011 року про про визнання неправомірними та скасування наказів ГУМВС України в Одеській області від 26.09.2008 року № 940 та від 06.10.2008 року № 536 о/с в частині звільнення ОСОБА_3, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка набрала законної сили 21.05.2013 року не виконана не з вини ОСОБА_2, а строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання був пропущений з поважних причин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 3132/09/1570.

Щодо вимоги заявника про заміну сторони виконавчого провадження, а саме Головного управління УМВС України в Одеській області на Головне управління Національної поліції в Одеській області суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Тобто, процесуальним правонаступництвом є заміна у справі сторони чи третьої особи у разі переходу повноважень (для суб'єкта владних повноважень), прав і обов'язків від однієї особи до іншої (правонаступника) у відносинах, щодо яких виник спір.

Частиною 2 статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Головне управління МВС України в Одеській області перебуває на стадії ліквідації, проте запису про його припинення відсутній, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні вимоги про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5-11,48, 52, 205, 243, 246, 376, 379 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 3132/09/1570 та заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду по справі № 3132/09/1570.

У задоволенні заяви в частині заміні сторони виконавчого провадження, а саме Головне управління МВС України в Одеській області на Головне управління Національної поліції в Одеській області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.05.2018 р.

Суддя О.М. Тарасишина