Справа № 462/1754/18
Суддя: Палюх Н. М.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/1754/18
Провадження № 2-а/462/118/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного провадженняадміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.03.2018р. звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови НК № 168623 від 19.03.2018р. у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., а провадження по справі закрити. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.03.2018р. інспектором сектору реагування патрульної поліції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 винесено постанову серії НК № 168623, згідно якої його визнано винним за ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП та оштрафовано на 425 грн., так як він о 17.55 год. 19.03.2018р. на автодорозі Доманове- Ковель 20 км., керуючи автомобілем ЗАЗ VIDA, номерний знак НОМЕР_1, в денну пору доби за межами населеного пункту рухався без увімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів, а також не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п. 9.1, 9.8, 2.3. в ПДР України. В подальшому був зупинений працівником патрульної поліції, який не представившись та не повідомивши про причину зупинки, взяв його документи, які він йому пред»явив, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, чим грубо порушив вимоги ст. 34, 35 Закону України «Про поліцію». Згодом інспектор повідомив, що він порушив п.п. 9.1, 9.8, 2.3. в ПДР України, однак, не роз»яснивши йому прав та обов»язків, не вислухавши його пояснень та не пред»явивши жодних доказів порушення ним ПДР, склав відносно нього спірну постанову. З винесеною відносно нього постановою не погоджується, оскільки інспектор зазначив відповідальність за порушення пункту правил дорожнього руху за частиною 2 статті 122 КУпАП, а ця стаття передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами при початку чи зміні напрямку руху, а згідно постанови порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами було зафіксоване під час руху, і відповідальність мала настати згідно статті 125 КУпАП, і тягнути за собою лише усне попередження.Вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, є протиправними.Постанова не відображає дійсних обставин справи, а від так винесена з грубим порушенням вимог ст. ст. 268, 278, 279 КУпАП щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути адміністративну справу в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи, про що повідомлено сторони.

Позивач в судове засідання не з»явився, проте подав суду заяву, в якій просить позов задовольнити та слухати справу у його відсутність, що суд вважає за можливе.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про відкриття провадження по адміністративній справі в порядку спрощеного провадження, причину неявки суду не повідомив, проте надіслав на адресу суду візив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірна постанова є законною, обгрунтованою та винесена ним з дотриманням норм чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні даного позову.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, з повідомлення сторін, оцінивши подані докази, відзив на позовну заяву, долучені відеозаписи, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як встановлено судом, відносно позивача 19.03.2018р. винесено постановупро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 168623, за якою ОСОБА_1 о 17.55 год. 19.03.2018р. на автодорозі Доманове- Ковель 20 км., керуючи автомобілем ЗАЗ VIDA, номерний знак НОМЕР_1, в денну пору доби за межами населеного пункту рухався без увімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів, а також не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п. 9.1, 9.8, 2.3. в ПДР України., чому ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу 425 грн. /а.с.6/, і копію вказаної постанови йому відразу було вручено на руки.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2018р. щодо ОСОБА_1 виніс інспектор сектору реагування патрульної поліції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз"їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв»язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п»яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Так, пунктом 9.1 розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР встановлено, що попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Відповідно до пункту 9.2 розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 9.8. ПДР України передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене:

а) у колоні;

б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів;

в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей;

г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів;

ґ) на транспортному засобі, що буксирує;

д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Згідно з п.1.10 ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Отже, користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР. Таким чином, за не ввімкнений за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денний ходовий вогонь або ближнє світло настає відповідальність за ст. 125 КУпАП.

Суд, критично оцінює покликання відповідача, наданими у відзиві на те, що вказана постанова є законною, обгрунтованою та винесена ним з дотриманням норм чинного законодавства, так як такі спростовуються матеріалами справи.

З огляду на це суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП оскільки, як зазначено у постанові у справі про адміністративне правопорушення, останній під час зупинки інспектором вже рухався по автодорозі, а в розумінні ч. 2 ст.122 КУпАП України, відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що передбачено п.п. 9.2, 9.7 Правил дорожнього руху України.

Між тим, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позивач керував автомобіле і не був пристебнутим паском безпеки.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249) ; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази. На яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в ціому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або вразування кожного доказу ( групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що постанова серії НК № 168623 від 19.03.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП не може вважатись законною, а відтак підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 245 КАС України і ст.ст.122, 222, 245, 251, 280, 288 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 168623 від 19.03.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 та ст. 297 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 травня 2018р.

Суддя: