Справа № 818/1810/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

17 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1810/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Присяжнюк О.В. , Ральченка І.М.

за участю секретарів судового засідання - Дорошенко Д. О., Олійник А. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2018 року, (суддя Л.М. Опімах, повний текст складено 19.02.2018 року) по справі № 818/1810/17

за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халаф

до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про визнання дій незаконними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халаф (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - відповідач), що полягали у скасуванні посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафу;

- скасувати рішенння Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 09.10.2017 року № 350 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2018 р. задоволено позов.

Визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, що полягали у скасуванні посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафу.

Скасовано рішенння Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 09.10.2017 року № 350 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафу.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафа 14140 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме ст. 19 Конституції України, пп. 4 п. 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251, ст.ст. 134, 139 КАС України, ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 9, 72, 73, 75-76,79, 90, 94, 211, 242, 244, 246 КАС України.

В обґрунтування вимог зазначає, що рішення про скасування довідки міграційним органом прийнято правомірно, на підставі належних доказів, а тому відсутні підстави для його скасування. Також не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки наданий розрахунок суперечить первинним документам, а також позивачем не надано акт виконаних робіт.

Позивачем надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування зазначив, що оскаржуване рішення відповідача прийнято за відсутності правових підстав для скасування довідки, понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач є громадянином ОСОБА_5, прибув в Україну з метою навчання, 08.04.2015 року Головним управлінням Державної міграційної служби України йому видана посвідка на тимчасове проживання, термін дії якої продовжений до 31.08.2021 р. ( а.с.8).

ГУ Національної поліції в Сумській області направлено до міграційного органу лист від 19.08.2018р. в якому зазначено про доцільність прийняття Державною міграційною службою України рішення про скасування посвідки позивачу, посилаючись на порушення останнім адміністративного законодавства України, а саме наявність:

- протоколу від 30.07.2017 р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП ( керування транспортним засобом без водійського посвідчення), та накладення штрафу у розмірі 425 грн. ;

- протоколу від 01.08.2017 р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП( керування транспортним засобом особами які не мають водійського посвідчення або водями, які не мають при собі чи не пред'явили для перевірки відповідні документи) та накладення штрафу у розмірі 510 грн.;

- протоколу від 01.08.2017 р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП( керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння), який направлено до суду.

Зазначено, що суспільна небезпечність перебування ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халаф на території України полягає у систематичності вчинення адміністративних правопорушень, що супроводжується постійним порушенням громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України, свідчить про зухвале ігнорування ним законодавства України (а.с. 41- 42).

09.10.2017 р. рішенням № 350 начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України в Сумській області вирішено скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 099686, видану громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халаф . Зазначене рішення затверджено заступником начальника Управління ДМС України в Сумській області .

Підставою прийняття зазначено рішення слугувала інформація Головного управління Національної поліції в Сумській області, яка надійшла 21.08.2017р. та 03.10.2017р. про те, що дії іноземця становлять загрозу національній безпеці Україні, передбачену абз.8 ст.7 Закону України " Про основи національної безпеки України", а саме : загроза посягань з боку окремих груп та осіб на права і свободи громадян.( а.с.9)

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття рішення та самим рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по прийняттю рішення є протиправними, а рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області № 350 від 09.10.2017 року не законним, оскільки прийнято не в порядку та спосіб, передбачений законодавством.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Законом України Про основи національної безпеки України та Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251(далі - Порядок № 251).

Згідно статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п. 19 Порядку № 251 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання від органу Національної поліції, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України;

6) інших випадках, передбачених законами.

Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання приймається начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником протягом пяти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для скасування посвідки.

У відповідності до пункту 20 Порядку № 251, копія рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання видається територіальним органом або підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві та особі без громадянства під розписку або надсилається рекомендованим листом таким особам і приймаючій стороні не пізніше ніж протягом п'яти днів з дня його прийняття.

Як встановлено судовим розглядом, оскаржуване рішення відповідача прийнято на підставі інформації ГУ Національної поліції в Сумській області про те, що позивач відповідно до ст. 7 Закону України Про основи національної безпеки України систематично порушує адміністративне законодавство України.

Відповідно до абз 8 ст.7 Закону України Про основи національної безпеки України на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві є, зокрема у сфері державної безпеки загроза посягань з боку окремих груп та осіб на державний суверенітет, територіальну цілісність, економічний, науково-технічний і оборонний потенціал України, права і свободи громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач зазначав, що дії позивача, становлять загрозу національній безпеці Україні, а саме: загроза посягань з боку окремих груп та осіб на права і свободи громадян. В підтвердження наявності такої загрози посилався на наявність рішень, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил Дорожнього руху України.

Судом встановлено, що 30.07.2017 року постановою серії АР № 458572 притягнуто позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУПАП (в темну пору доби не ввімкнені фари ближнього світла) та накладено штраф у розмірі 425,00 грн. (а.с. 46).

10.08.2017 року постановою Ковпаківського районного суду м. Суми (справа № 592/8392/17) ОСОБА_3 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені рішення не є належними та беззаперечними доказами в підтвердження доводів відповідача про те, що саме ці дії позивача створюють загрозу посягань на права і свободи громадян, оскільки об'єкт посягань в даних адміністративних правопорушеннях є інший, ніж передбачений ст. 7 Закону України Про основи національної безпеки України.

Крім того, інформація ГУ Національної поліції в Сумській області не є безумовною підставою для скасування посвідки, оскільки відповідачем порушено свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо існування з боку позивача загрози національній безпеці України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 09.10.2017 року № 350 та його скасування.

Проте колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій відповідача по прийняттю оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки предметом оскарження в адміністративному судочинстві можуть бути зокрема дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які створюють для позивача певні права та обов'язки. Проте дії відповідача по складанню рішення не є такими, що порушують права позивача та не створюють правових наслідків для нього, фактично виразилися в прийнятті самого рішення, а отже належним способом захисту, необхідним для поновлення порушених прав позивача, є скасування рішення від 09.10.2017 року № 350, яке і було предметом позову.

Щодо стягнення витрат позивача на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги.

Суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 13500, 00 грн., враховував договір про надання правової допомоги від 29.10. 2017 року, додаток до договору № 1, в якому наведений остаточний розрахунок вартості послуг, квитанції про оплату послуг адвоката №26 від 20.10.2017 року на суму 10000 грн., №6 від 24.01.2018 року на суму 1500 грн., №9 від 30.01. 2018 року на суму 2000 грн., всього на суму 13500 грн. та розрахунок розміру компенсації витрат на правничу допомогу. ( а.с. 7, 72,98, 99, 100).

Відповідно до ч. 4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат , необхідних для надання правничої допомоги .

Колегія суддів зазначає, що наданий розрахунок адвоката не містить детального опису виконаних робіт, крім того зазначена в ньому вартість однієї години роботи (1500 грн.) суперечить вартості години ( 1000 грн.) зазначеної в договорі про надання правової допомоги від 29.10. 2017 року. Доказів внесення змін до договору в частині зміни вартості роботи адвоката за годину суду не надано, як не надано і акту виконаних робіт. Отже, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження надання адвокатом ОСОБА_6 послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.10.2017 року .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафа витрат на правову допомогу в сумі 13500,00 грн.

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено та скасовано рішення відповідача, суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат понесених позивачем на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволені позову в частині визнання дій протиправними та стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 321,325 ,326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2018 р. по справі № 818/1810/17 скасувати в частині визнання протиправними дій Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, що полягали у скасуванні посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафу та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 Халафа 13500,00 грн. (тринадцять тисяч п'ятсот гривень) в рахунок відшкодування судових витрат.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2018 р. по справі № 818/1810/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 22.05.2018 року