Справа № 331/6769/17
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

23.04.2018 2а/331/5/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2018 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 11.09.2017 року ВП № 54682580 в частині стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 11.09.2017 року ВП № 54682580 в частині стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виконавчого збору.

В обґрунтування позову зазначено, що 14 вересня 2017 р. на адресу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надійшла постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 11.09.2017 р. ВП № 54682580 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №331/1501/17 виданого 20.07.2017 р. щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме: з 07.02.2017відповідно до ст. ст. 26, 27 Закону України "Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014-2016 роки) та виплатити різницю між фактичноотриманою та призначеною пенсією.

Постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшла до Центрального управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя 14.09.2017 року, що підтверджується вхідним штампом на супровідному листі від 11.09.2017 р. за №18311-6034.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови постановлено: стягнути з боржника виконавчий збір.

Позивач вважає, що постанова державного виконавця в частині стягнення з боржника виконавчого збору є незаконною, протиправною та такою, що порушує права управління.

У квітні 2017 р. управлінням Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя отримано постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №2-а/331/1501/17, яка набула чинності відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. На виконання вказаних судових рішень 24.07.2017р. управлінням добровільно проведено перерахунок пенсії стягувача з дня звернення з заявою про призначення пенсії за віком нараховано 30853,14 грн.

Суми пенсії, нараховані при виконанні рішень суду, будуть виплачені після відповідного фінансування з Державного бюджету України з огляду на наступне.

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя є територіальним органом Пенсійного фонду України, яке діє на підставі Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 02.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486.

Відповідно до п. п. 7 та 8 п. 4 Положення основним завданням управління є призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсій, щомісячного довічного грошового тримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Кошти на виплату пенсій враховуються у Державному бюджеті України на відповідний рік у розмірах, визначених відповідно до чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено вичерпний перелік виплат, які проводяться за рахунок коштів пенсійного фонду. До них відносяться виплати пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, оплату послуг з виплати та доставки пенсій Фонду.

За приписами ч. 2 ст. 72 Закону кошти Пенсійного фонду не включаються до складу державного бюджету України, та забороняється їх використання на цілі не передбачені цим законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами. Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік, Бюджетний кодекс України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Виплата підвищення до пенсії у розмірах, що перевищує її розміри, обчислені відповідно до чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

Таким чином, виплата донарахованого підвищення до пенсії згідно виконавчого листа та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинна здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду. Виплата вказаної доплати за рахунок коштів Пенсійного фонду є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404 виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, пенсія та підвищення до пенсії, які виплачуються разом з нею, відносяться до періодичних платежів.

Також, згідно з п. З ч. 5 ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

05.06.2012 р. за № 4901 було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою від 03.09.2014 р. № 440, у відповідності до п. 20 якого погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Виплата за виконавчим документом, який підпадає під дію вищезазначених нормативно-правових актів, має бути реалізована шляхом подання відповідної заяви стягувачем до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості (п. З Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою від 03.09.2014 р. № 440).

Таким чином, постанова старшого державного виконавця від 11.09.2017 р. ВП №54682580 в частині стягнення з боржника виконавчого збору є незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2017 р. ВП №54682580 в частині стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виконавчого збору.

У судове засідання представник позивача Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя не з*явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки до суду не сповістив.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицький А.В. заперечував проти задоволення позову у зв'язку з його необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В., вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 11.09.2017 ВП№54682580 в порядку ст. ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №331/1501/17, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме: з 07.02.2017 року відповідно до ст. ст. 26, 27 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Цією ж постановою зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 14, 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду в адміністративних справах, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому згідно з наданими суду при вирішенні справ повноваженнями (ч.2 ст. 162 КАС України) у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

- визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

- зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

- зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

- стягнення з відповідача коштів;

- тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

- примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

- примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

- визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних

повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За загальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог (с.2 ст.11 КАС України).

Виходячи з наведених норм, а також приймаючи до уваги приписи ст. 105 КАС України, якою встановлено вимоги щодо змісту адміністративного позову, вбачається, що зобов'язання відповідача вчинити певні дії та стягнення з відповідача (в даному випадку суб'єкта владних повноважень) коштів є окремими способами захисту порушених прав фізичної особи.

Зобов'язання, покладені на боржника рішенням суду у справі №331/1501/17, є позовними вимогами, обраним позивачем - ОСОБА_3 способом захисту порушених прав, які суд задовольнив.

За правилами ч.4 ст.257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1 -3 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI від 05.06.2012, як зазначено в ст.1 цього Закону, встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Відповідно до ст.2 цього Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлено ст. З Закону № 4901-VI.

Так, відповідно до ч. ч. 1-З ст. З цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Також Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, встановлено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) - п. 3 Порядку.

Виходячи з наведених правових норм, вбачається, що на законодавчому рівні встановлено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу і визначено орган, яким такі рішення виконуються.

Враховуючи суть прийнятого рішення суду у справі №2а-17617/11 про зобов'язання вчинити певні дії, ані Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI від 05.06.2012, ані затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, на спірні правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, не розповсюджуються.

Також з огляду на те, що рішення у справі №331/1501/17, на підставі якого було видано виконавчий документ, набрало законної сили 05.07.2017 року, тобто саме з цієї дати є обов'язковою до виконання, тому посилання позивача на затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою є помилковим.

Як зазначено у цьому Порядку, він визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

А пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.01.2013), подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Отже, з огляду на вище викладене, виконавчий лист у справі №331/1501/17 не може бути переданий до органу Державної казначейської служби в зв'язку з тим, що судом прийнято рішення про зобов'язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Здійснюючи дії з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/1501/17, державний виконавець має керуватися порядком, встановленим саме Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.26 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) - ч. 6 ст.26 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, на яку посилається позивач, встановлено, що виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Втім, як встановлено вище, державним виконавцем постановою від 11.09.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 331/1501/17, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про зобов'язання боржника виконати певні дії, тому державним виконавцем правомірно не застосовано зазначену норму ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII і стягнуто цією ж постановою судовий збір в розмірі 12800 грн.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволені позову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя потрібно відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 11.09.2017 року ВП № 54682580 в частині стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя виконавчого збору - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко