Справа № 820/2727/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2727/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі:

головуючого судді: Присяжнюк О.В.

суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання - Олійник А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 р. (ухвалену суддею Бідонько А.В., повний текст якої складено 08.12.2017 р.)

по справі № 820/2727/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області , Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (в подальшому ГУНП в Донецькій області), Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази ГУНП в Донецькій області за № 840 від 05.05.2017 р. та № 243 о/с від 24.05.2017 р.; поновити позивача на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області у спеціальному званні старший лейтенант поліції; стягнути з ГУНП в Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з ГУНП в Донецькій області на користь позивача моральну шкоду, заподіяну протиправними рішеннями, у розмірі 50 000 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним і скасовано наказ ГУНП в Донецькій області від 05.05.2017 р. № 840 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України; визнано протиправним і скасовано наказ ГУНП в Донецькій області від 24.05.2017 р. № 243 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції; поновлено позивача на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області у спеціальному званні старший лейтенант поліції; стягнуто з ГУНП в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 20979 гривень; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач ГУНП в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 р. та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ГУНП в Донецькій області без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 р. без змін, оскільки доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а оскаржувана постанова суду є законною.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 01.04.2013 р. по 06.11.2015 р. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, в ГУМВС України в Донецькій області. З 07.11.2015 р. позивач проходив службу в поліції, в ГУНП в Донецькій області.

Наказом ГУНП в Донецькій області № 840 від 05.05.2017 р. позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179, п. п. 5.3.2, 5.3.3., 5.5. Положення про органи досудового розслідування МВС України, затвердженого наказом МВС України від 09.08.2012 р. № 686, ст. ст. 2, 9, 28, 40 КПК України, що виразилось у недотриманні вимог чинного законодавства України, невиконанні своїх функціональних обов'язків і призвело до порушення конституційних прав громадян.

Наказом ГУНП в Донецькій області № 243 о/с від 24.05.2017 р. старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Звільненню позивача передувало службове розслідування, призначене Наказом ГУНП в Донецькій області № 473 від 10.03.2017 р. на підставі того, що 10.03.2017 р. до УКЗ ГУНП в Донецькій області з Покровського ВП ГУНП в Донецькій області надійшла інформація про відкриття прокуратурою Донецької області кримінального провадження № 0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання працівником зазначеного відділу поліції неправомірної вигоди від військовослужбовця 72 ОМБР ОК "Північ" СВ ЗСУ, за результатами проведення якого 05.05.2017 р. складено висновок, який 05.05.2017 р. затверджений начальником ГУНП в Донецькій області.

Згідно висновку службового розслідування: відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися; прокуратурою Донецької області відкрито кримінальне провадження № 0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання працівником зазначеного відділу поліції неправомірної вигоди від військовослужбовця 72 ОМБР ОК «Північ» СВ ЗСУ та повідомлено про підозру ОСОБА_1; по кримінальних провадженнях було надано вказівки начальником слідчого відділу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4, які ОСОБА_1 залишені без уваги та не виконані, тобто, вивченням кримінальних проваджень, які розслідувались старшим слідчим Клепкою О.Г. встановлено, що останній під час розслідування кримінальних проваджень неодноразово допускав порушення вимог п.п. 5.3.2, п. 5.3.3., п. 5.5 Інструкції про організацію діяльності органів досудового розслідування МВС України, а також ст. ст. 2, 9, 28, 40 КПК України.

Не погодившись із наказами відповідача про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що ці накази необґрунтовані та прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, у звязку з чим позивача поновлено на посаді та стягнуто на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Одночасно суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтвердили факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 3933-ХІІ від 04.02.1994 р., трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 9 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 р. № 901-VIII визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначення виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судовим розглядом встановлено, що підставами для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення стали відкриття кримінального провадження № 0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання працівником зазначеного відділу поліції неправомірної вигоди від військовослужбовця 72 ОМБР ОК «Північ» СВ ЗСУ і повідомлення про підозру ОСОБА_1 та наявність процесуальних недоліків, які допущені слідчим Клепка О.Г. в кримінальних провадженнях, що були в його провадженні.

Проте, ГУНП в Донецькій області при накладенні на ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного стягнення звільнення, не врахована ступінь тяжкості вчиненого проступку, не враховані обставини, за яких вчинено проступок, не враховано, що позивач не вчиняв ніяких перешкод під час службового розслідування, не врахована попередня служба позивача, який позитивно характеризується та не має діючих дисциплінарних стягнень.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили наявність процесуальних порушень, допущених ОСОБА_1, та невиконання ним вказівок начальника слідчого відділу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4 по кримінальних провадженнях, перелічених у висновку службового розслідування від 05.05.2017 р.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані накази відповідача протиправні, у звязку з чим їх необхідно скасувати.

Згідно із п. «а» ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 3933-ХІІ від 04 лютого 1994 р., тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апелянта, що в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (в подальшому Постанова № 988) та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих Навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 (в подальшому «Порядок та умови»), судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2 Постанови № 988, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України та така виплата здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 6 розділу ІІІ «Порядку та умов», поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що пунктом 6 розділу ІІІ «Порядку та умов» регламентовано нарахування та виплату грошового забезпечення поліцейським у разі їх поновлення на службі в поліції в позасудовому порядку.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 271, 283, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 по справі № 820/2727/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 21.05.2018.