Справа № 826/23192/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа №826/23192/15

адміністративне провадження №К/9901/6784/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В.,

за участю секретаря судового засідання Корецького І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 (колегія суддів у складі: Сорочка Є.О., Земляної Г.В., Межевича М.В.) у справі № 826/23192/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - відповідач, Міністерство) про визнання протиправними дій відповідача по ненаданню інформації та копій запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1 документів, та оформлених листом відповідача від 21.08.2015 № 7/14-10096 та зобов'язання надати інформацію та копії документів, запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016 скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано Міністерство повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 12.08.2015 № 12/08-1. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції у частині, якою відмовлено у позові, а саме: визнати протиправними дії відповідача по ненаданню інформації та копій запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1 документів, та оформлених листом відповідача від 21.08.2015 № 7/14-10096; зобов'язати відповідача надати інформацію та копії документів, запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1; стягнути з Державного бюджету України на його користь понесені витрати по сплаті судового збору розмірі 974,40 грн. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що суд, встановивши необґрунтованість відмови відповідача надати інформацію та копії документів на адвокатський запит, повинен був і задовольнити позовну вимогу про зобов'язання вчинити вказані дії.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Крім того, зазначає, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 відповідач повторно розглянув адвокатський запит та надав відповідь.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 здійснює свою діяльність як адвокат, на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.12.2010 № 4334 у складі Адвокатського об'єднання «ЗАХИСТ 24».

Між Адвокатським об'єднанням «ЗАХИСТ 24» та ОСОБА_5 (клієнт) у відповідності до вимог статей 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» укладено договір від 10.08.2015 № 10-1/08/ЮП про надання правової допомоги. Відповідно до приписів частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатським об'єднанням «ЗАХИСТ 24» видано ордер від 12.08.2015 серії КВ № 054469, що посвідчує повноваження позивача як адвоката на надання правової допомоги клієнту.

В інтересах клієнта 13.08.2015 позивачем направлено на адресу Міністерства адвокатський запит від 12.08.2015 № 12/08-1 (вх. від 17.08.2015 № 6357/03-15).

У адвокатському запиті, до якого додано було копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію ордера, позивач для надання правової допомоги клієнту просив надати наступну інформацію та підтверджуючі документи:

1. Які саме документи додавалися заявником (ОСОБА_6) до листа від 22.10.2014 щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по вул. Київській, 22-В в м. Ірпінь Київської області?;

2. Чи додавалися заявником (ОСОБА_6) містобудівні умови і обмеження забудови ділянки, і які саме до листа від 22.10.2014 щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по вул. Київській, 22-В в м. Ірпінь Київської області?;

3. Чи додавалися заявником (ОСОБА_6) і які саме технічні умови щодо інженерного забезпечення об'єкта до листа від 22.10.2014 щодо можливості ухилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1;

4. Чи додавалися заявником (ОСОБА_6) і які саме завдання на проектування листа від 22.10.2014 щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1?;

5. Чи додавалися заявником (ОСОБА_6) і які саме документи та матеріали (щодо передпроектних робіт, розрахунків, результатів випробувань і досліджень, рішень-аналогів, технічних свідоцтв тощо)?;

6. Які саме обґрунтування прийнятих проектних рішень щодо параметрів та необхідності (доцільності) будівництва, які забезпечують дотримання встановлених норм безпеки до простору життя та життєдіяльності людини у спосіб, не передбачений державними будівельними нормами, та попередньо погоджені в установленому порядку відповідними органами влади, на території яких передбачається будівництво, а також: відповідними територіальними наглядовими органами, додавалися заявником (ОСОБА_6) до листа від 22.10.2014 щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1;

7. Щодо яких саме можливих відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 подано лист ОСОБА_6 від 22.10.2014?;

8. Щодо яких саме можливих відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 прийнято рішення засідання секції «Містобудування та архітектури, будівництво об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» від 23.10.2014?;

9. Коли і яким саме Структурним підрозділом Мінрегіонбуду (Департаментом житлового будівництва, будіндустрії та промислової політики, Департаментом містобудування та архітектури, Управлінням промислової забудови тощо) розглядалися матеріали звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014, перевірялася їх комплектність та відповідність Порядку? Чи залучалися при цьому фахівці інших Департаментів або Управлінь Мінрегіонбуду?;

10. Чи розглядалися матеріали звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014 Базовими організаціями з науково-технічної діяльності? Якщо так, то коли і якими саме?;

11. Чи запитувалися при розгляді звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014 додаткові документи і які саме? Чи проводилися при розгляді звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014 дослідження або випробування, розрахунки, які б підтвердили (спростували) можливість запропонованих рішень?;

12. Коли і які саме Пропозиції виносилися Базовими організаціями з науково-технічної діяльності за результатами розгляду звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014?;

13. Коли і яким саме Структурним підрозділом Мінрегіонбуду готувалися матеріали та виносились питання щодо погодження обґрунтованих відхилень від діючих державних будівельних норм у проектній при проектуванні та внесенні змін у проектну документацію 50-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 за результатами розгляду звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014 на засідання секції «Містобудування та архітектури, будівництво об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» від 23.10.2014?;

14. Який саме персональний склад секції «Містобудування та архітектури, будівництво об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» приймав рішення від 23.10.2014 про можливість відхилення від вимог державних будівельних норм при проектуванні зазначеного об'єкта?".

Окрім цього, у вказаному адвокатському запиті позивач просив надати копії відповідних документів, зокрема: листа ОСОБА_6 від 22.10.2014 та доданих до нього документів і матеріалів, містобудівних умов і обмежень забудови ділянки, технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта, завдань на проектування, обґрунтувань прийнятих проектних рішень, пропозицій Базових організацій, подань Структурних підрозділів Мінрегіонбуду, рішення секції від 23.10.2014, листа Мінрегіонбуду від 27.10.2014 № 7/14-12722, а також всіх інших матеріалів справи щодо розгляду звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014.

Вказаний адвокатський запит отриманий відповідачем 14.08.2015, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідь на адвокатський запит листом від 21.08.2015 № 7/14-10096 відповідачем повідомлено про відсутність об'єктивної можливості для надання запитуваної адвокатом інформації з огляду на те, що ОСОБА_6 обмежив доступ до інформації щодо себе.

Відповідач листом від 20.08.2015 № 8/14-762-15 звернувся до ОСОБА_6 щодо згоди на поширення інформації стосовно його звернення від 22.10.2014, однак на час надання відповіді адвокату згоди від нього не отримав.

Листом від 30.09.2015 ОСОБА_6, посилаючись на статтю 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначив, що надання інформації за адвокатським запитом від 12.08.2015 № 12/08-1 може необґрунтовано сприяти конкурентам у його підприємницькій діяльності, чи запроваджувати обмеження на ринку при здійсненні ним діяльності. З огляду на наведене, ОСОБА_6 категорично заборонив та не дав згоди на поширення інформації щодо його діяльності, яка стосується його звернення до Міністерства від 22.10.2014 у зв'язку з надходженням адвокатського запиту від 12.08.2015 № 12/08-1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що інформація, а також документи стосовно розгляду запиту ОСОБА_6, прохання надати які викладене у адвокатському запиті, відносяться до інформації з обмеженим доступом з огляду на обмеження такого доступу самим ОСОБА_6 та відсутність його бажання на поширення такої інформації, а відтак, - суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що відповідач мав право обмежити доступ лише до тієї частини інформації, яка є конфіденційною. Проаналізувавши питання з адвокатського запиту суд дійшов висновку, що деякі з них містять ознаки публічної інформації. Разом з тим, суд зазначив, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьої статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення (дії) якого оскаржується, приймаючи замість рішення (дії), яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Отже, вимога позивача про зобов'язання відповідача надати запитувану інформацію та документи не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вирішив для повного захисту порушеного права позивача вийти за межі позовних вимог та поновити його права шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути інформаційний запит позивача.

Проте колегія суддів Верховного Суду не може погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 5076-VI відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 6 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3)службова інформація.

Згідно частини другої статті 21 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до статей 32, 34 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012, - інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема: 1)розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2)інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

При цьому, згідно положень частини сьомої статті 6 Закону № 2939-VI обмеженню в доступі підлягає певна інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Рішення або дії суб'єкта владних повноважень з прийняття та розгляду звернення ОСОБА_6 від 22.10.2014 не є інформацією з обмеженим доступом. Отже, відповідач мав право обмежити доступ лише до тієї частини інформації, яка є конфіденційною.

Як вбачається з адвокатського запиту, він містить 14 питань, серед яких є й такі, що містять ознаки публічної інформації.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача по ненаданню інформації та копій запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1 документів, та оформлених листом відповідача від 21.08.2015 № 7/14-10096 (за винятком інформації з обмеженим доступом) та зобов'язання надати інформацію та копії документів, запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1 (за винятком інформації з обмеженим доступом) є частково обґрунтованими і підлягають до задоволення в частині, що стосується публічної інформації.

Разом з тим, висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності в даному випадку дискреції є помилковим.

Так, Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, але можливість обрати з двох або більш альтернатив, кожна з яких є законною. У разі, коли законом передбачено єдиний можливий варіант поведінки адміністративного органу, але він діє в іншій спосіб, аніж той, що передбачено законом, мова про дискрецію не йде, в такому випадку порушено принцип законності як складової принципу Верховенства права. Слід зауважити, що межі судового контролю за рішеннями та діями адміністративного органу дозволяють оцінити їх за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі у розрізі висвітленої проблематики.

Так, за відсутністю прямо визначених у законі підстав до відмови (в частини, що стосується публічної інформації) вимоги заяви позивача підлягали виконанню. Жодного іншого законного способу поведінки не передбачено.

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що доводи касаційної скарги є частково обґрунтованими.

Щодо посилання відповідача у запереченнях на те, що Міністерство на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 повторно розглянуло адвокатський запит ОСОБА_1 та надало відповідь позивачу, - слід зазначити наступне.

Верховний Суд України у своїй постанові від 01.06.2010 у справі № 21-300во10 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб'єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, рішення не підлягало сумніву.

Враховуючи наведене та те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, судами повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 974,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства.

Керуючись статтями 139, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду від 25.10.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 826/23192/15 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо відмови у ненаданні інформації та копій запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 №12/08-1 документів.

Зобов'язати Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надати інформацію та копії документів, запитуваних адвокатським запитом вих. від 12.08.2015 № 12/08-1 за винятком інформації з обмеженим доступом.

Стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: В.М. Бевзенко
О.В. Білоус