Справа № 591/5010/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 591/5010/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2018, суддя Грищенко О.В., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 16.02.18 по справі № 591/5010/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради , Начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня Анатолія Миколайовича

про визнання протиправною таскасування протиправною постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач ) звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 34 від 06.09.2017 року начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня Анатолія Миколайовича ( далі по тексту відповідач ) про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч. 4 КУпАп та накладення штрафу в розмірі 4250 гривень. Визнати протиправною та скасувати постанову від 06.09.2017 року № 36 начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня Анатолія Миколайовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 96 ч. 4 КУпАп та накладення на нього штрафу в розмірі 4250 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 06.09.2017 року начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня А.М. прийнято постанову № 34 про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн., та постанову № 36 про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова № 34 мотивована тим, що позивачем були проведені будівельні роботи з будівництва гаража за адресою місто Суми АДРЕСА_1 за відсутності у останнього права власності на земельну ділянку та без наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно з постановою № 36 - позивачем були проведені будівельні роботи з будівництва нового житлового будинку за адресою місто Суми АДРЕСА_1 за відсутності у останнього права власності на земельну ділянку та без наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також зазначив, що самочинного будівництва гаражу не здійснював, оскільки, дозвіл на будівництво гаража було отримано 18 квітня 1991 року ОСОБА_3, саме тоді і було проведено будівельні роботи з будівництва гаражу. У 2005 році, під час отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, яка була власником всього домоволодіння, КП Сумське міське БТІ надавало витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, в якому міститься повний опис об'єкта нерухомого майна, де серед об'єктів майна зазначено: в тому числі самовільно збудований гараж Ж вартістю 6241 грн. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, серед яких відсутній гараж Ж, та зазначено, що на самовільно зведені споруди свідоцтво про право на спадщину не видано. Згідно технічного паспорту - рік будівництва гаражу Ж - 1994. Також позивач зазначив, що не здійснював самочинного будівництва будинку, оскільки право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою місто Суми АДРЕСА_1, було набуто останнім на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.08.2005 року державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори. І це право власності було зареєстроване ще 09.08.2005р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №8000251 від 09.08.2005р. Згідно з дозволом №638/2008 від 03.10.2008 року позивачем було здійснено добудову до житлового будинку розміром 7,60х8,00 м. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2013 року проведено поділ спадкового майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1. 18 серпня 2017 року зареєстровано право власності, як на окремий об'єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої адреси за позивачем на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою місто суми АДРЕСА_1. Вважає, що фактично його притягнуто до відповідальності за будівництво нового житлового будинку, який залишився за адресою АДРЕСА_1, будівництво якого здійснено іншим співвласником - ОСОБА_5 Крім того позивач зазначив, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набув чинності 12.03.2011 року, а будівництво гаража, і добудови до житлового будинку розміром 7,60х8,00 м згідно дозволу №638/2008 від 03.10.2008 року було проведено до набрання чинності цим Законом, а тому в будь-якому випадку відсутні порушення вимог Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Представник відповідачів ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїх запереченнях зазначила, що позивач та ОСОБА_5, які є співвласниками, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, були проведені будівельні роботи з будівництва гаража за адресою місто Суми АДРЕСА_1, без права власності на земельну ділянку та без наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, що дає підстави вважати дані роботи самочинним будівництвом. На момент проведення перевірки інформація щодо введення в експлуатацію збудованого гаражу у Державному реєстрі відсутня. Послався також на норми ст. 1297, 1299 ЦК України, згідно з якими, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину у відповідних органах. Відповідно до Закону України від 05.03.2009 року № 1066, до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки. На момент перевірки таке право не було зареєстроване позивачем. Наявність права користування земельною ділянкою на підставі судового рішення не є достатньою підставою для здійснення будівництва. Вважала оскаржувані постанови обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

16 лютого 2018 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 06.09.2017 року № 34 начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня Анатолія Миколайовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 96 ч. 4 КУпАп та накладення на нього штрафу в розмірі 4250 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Визнано протиправною та скасовано постанову від 06.09.2017 року № 36 начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня Анатолія Миколайовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 96 ч. 4 КУпАп та накладення на нього штрафу в розмірі 4250 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

В апеляційній скарзі представник відповідача управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову . Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що 18 квітня 2006 року рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 214 позивачу та ОСОБА_8 надано дозвіл на будівництво добудови до житлового будинку, нового житлового будинку та сіней до нього, літньої кухні та гаражу на земельній ділянці за адресою м.Суми, АДРЕСА_1. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області 3 жовтня 2008 року було видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 638/2008, а саме на здійснення будівництва добудови до житлового будинку, нового житлового будинку та сіней до нього, літньої кухні та гаражу на земельній ділянці за адресою м.Суми, АДРЕСА_1. Замовником вказаного будівництва є позивач та ОСОБА_8, строк дії дозволу - 4 квартал 2010 року, а отже позивачу необхідно було або подовжити дозвіл на виконання будівельних робіт або ввести його в експлуатацію. Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що судові рішення є достатніми доказами підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою за адресою м.Суми, АДРЕСА_1.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю в Україні державною архітектурно будівельною інспекцією та її територіальними органами затверджено Постановою КМУ від 23 травня 2011 р. № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю».

Судом встановлено, що головним спеціалістом управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради ОСОБА_9 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, стандартів та правил за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 у зв'язку зі зверненням до управління державного архітектурного контролю Сумської міської ради Листопадного А.М.

За результатами проведеної позапланової перевірки, згідно Актів перевірки № 80 та 81, було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 214 від 18.04.2006 року «Про будівництво житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянами - мешканцями на садибних ділянках у м. Суми» було надано дозвіл на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у сумській області було надано дозвіл на виконання будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в місті Суми № 638/2008 від 03.10.2008 року гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ( термін дії дозволу 4 квартал 2010 року). Гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_8, як спільно частковими власниками, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, були проведені будівельні роботи з будівництва гаража за адресою АДРЕСА_1 у м. Суми без права власності на земельну ділянку та без наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, що дає підстави вважати дані роботи самочинним будівництвом ( а.с. 68-83).

На підставі вищезазначеного акту перевірки головним спеціалістом управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради ОСОБА_9 17.08.2017 року було складено протоколи ( а.с. 75-76, 84 - 85).

06 вересня 2017 року начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня А.М. винесено постанову № 34 про накладення на позивача штрафу у розмірі 4250 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: за те, що позивачем були проведені будівельні роботи з будівництва гаража за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 без права власності на земельну ділянку та без наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». (а.с.8-9).

Відповідно до постанови № 36 від 06.09.2017 року начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбня А.М. накладено на позивача штраф у розмірі 4250 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: за те, що позивачем були проведені будівельні роботи з будівництва нового житлового будинку за адресою м. Суми АДРЕСА_1 без права власності на земельну ділянку та без наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.10-11).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови прийнято з порушенням норм чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав:

Відповідно до статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тобто особа не може нести юридичну відповідальність за вчинені дії іншими особами.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 було набуто позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.08.2005 року державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2013 року, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2013 року проведено поділ спадкового майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

18 серпня 2017 року зареєстровано право власності, як на окремий об'єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої адреси за позивачем на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 /1 .

Щодо права користування земельною ділянкою, позивач зазначає, що земельна ділянка площею 0,15 га була надана в користування ОСОБА_11 рішенням виконкому Басівської сільської ради Сумського району від 20.08.1957 року.

Відповідно до статті 134 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення правовідносин, у зв'язку зі смертю ОСОБА_11, 27.11.1990 року, при переході права власності на будинок, до набувача будинку переходить і право користування земельною ділянкою при будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу УРСР 1970 р. який втратив чинність з 15.03.1991 р. на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України 1990 р. (введений в дію з 15.03.1991 р. і діяв до 01.01.2002 р.), при переході права власності на будівлю і споруди, разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

З огляду на вищезазначене, для переходу права на земельну ділянку, таке право на земельну ділянку (право власності чи право користування) повинно бути у попереднього власника будинку чи споруди.

Таким чином, право користування земельною ділянкою за рішенням Басівської сільської ради Сумського району набув ОСОБА_11, після його смерті та переході права власності на будинок, право користування земельною ділянкою перейшло до його дружини ОСОБА_12.

Після смерті ОСОБА_12 її майно за заповітом отримали ОСОБА_1 та ОСОБА_8, до яких перейшло і право користування земельною ділянкою на підставі ст. 377 ЦК України від 16.01.2003р. (чинного на момент прийняття спадщини), а саме: до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18.05.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2016 року, підтверджено за позивачем , як співвласником будинку та господарських споруд право користування земельною ділянкою за адресою м. Суми АДРЕСА_1 загальною площею 1444 кв.м. та встановлено порядок користування цією земельною ділянкою між співвласниками.

Таким чином, право користування земельною ділянкою за адресою м. Суми АДРЕСА_1 підтверджено судовими рішеннями.

Наявність права користування земельної ділянкою є достатньою підставою для здійснення будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Отже, висновки постанов №34, №36 про відсутність у позивача права власності або користування земельної ділянкою є необґрунтованими та спростовуються наведеними доказами.

В протоколах про адміністративне правопорушення зазначено про порушення позивачем низки законодавчих актів та нормативних документів, а саме: п.5 Постанови КМУ №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13.04.2011р., абз. 1 ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», ч.1 ст. 27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.1 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Разом з тим, редакція п.5 Постанови КМУ №466 на момент складання протоколів була наступна: Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1) та об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Постанова КМУ №466 набрала чинності 13.05.2011 р, а редакція п.5 щодо обов'язковості отримання документа на землю, з'явилась у постанові лише 26.08.2015р., до цього п.5 стосувався взагалі іншого, а саме стосувався повідомлення про початок виконання підготовчих робіт.

Щодо порушень абз. 1 ст. 9 Закон України «Про архітектурну діяльність», то відповідно до абз. 1 ст. 9 Закон України «Про архітектурну діяльність» у редакції станом на день складання протоколу будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Але Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийнятий 17.02.2011 р., набув чинності 12.03.2011р., тобто після того, як будинок вже був збудований. Відповідно до п.8 Розділу V «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» цього Закону дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта. Крім цього, у преамбулі Закон України «Про архітектурну діяльність» у редакції починаючи з 16.09.2008р., зазначено: дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, вихідні дані (архітектурно-планувальне завдання та технічні умови щодо інженерного забезпечення) та дозвіл на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності підпунктами 1 - 4 та абзацом п'ятим підпункту 6 пункту 9 розділу I Закону України від 16 вересня 2008 року N 509-VI, зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності Законом України від 16 вересня 2008 року N 509-VI, а щодо об'єктів містобудування, будівництво яких розпочато, - до завершення їх будівництва).

Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт №638/2008 від 03.10.2008р. є чинним. Тому підстав вважати, що будівельні роботи велись без наявності дозвільних документів немає. Отже, підстав стверджувати, що позивачем були проведені будівельні роботи з будівництва житлового будинку самочинно немає.

Щодо зазначення порушень з боку позивача вимог ч.1 ст. 27 п.1 та ч.1 ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначає, що Закон набрав чинності лише 12.03.2011р., а тому вимагати від позивача наявності повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке б надавало право виконувати будівельні роботи, немає законних підстав. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно протоколу, відповідальність за правопорушення передбачена ч.4 ст. 96 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст. 96 КУпАП виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п'ятдесяти до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Але будівельні роботи велись в проміжок часу з 2006 до кінця 2010 року. Частина 4 стаття 96 КУпАП у редакції станом на жовтень 2010 року стосувалась повторного вчинення особою правопорушень, передбачених ч.1,2,3 ст. 96 КУпАП.

Враховуючи наведене, позивач не вчиняв самочинного будівництва, був і є власником частини житлового будинку з господарськими спорудами, право власності на майно було зареєстроване. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, позивач не проводив будівельні роботи з будівництва гаража, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину після смерті ОСОБА_12, яка була власником всього домоволодіння. КП Сумське міське БТІ надавало Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, в якому мається повний опис об'єкта нерухомого майна. Серед об'єктів майна зазначено: в тому числі самовільно збудовано гараж Ж вартістю 6241 грн.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, серед яких немає гаража Ж, та зазначено що на самовільно зведені споруди свідоцтво про право на спадщину не видано. Таким чином, позивач фізично не міг проводити будівельні роботи з будівництва гаража та не є замовником будівництва гаража, який вже був збудований до 2005 року. А саме, згідно технічного паспорту, що мається у проекті, рік будівництва гаражу Ж - 1994р.

Відповідно до ст. 105 Цивільного кодексу Української РСР (наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських і побутових будівель та споруд) яка діяла на момент виконання будівництва гаража спадкодавцем, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Отже, підстав стверджувати, що саме позивачем були проведені будівельні роботи з будівництва гаража як самочинне будівництво немає. Будівельні роботи вже були виконані станом на 03.08.2005р., станом на 03.08.2005р. стаття 96 КУпАП взагалі не містила частини четвертої.

Таким чином факт самовільного будівництва (і той сумнівний, адже у спадкодавця був наявний дозвіл на виконання будівельних робіт) був зафіксований у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 05.08.2005р, та у Витязі з реєстру прав від 03.08.2005р.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Позивач не може нести юридичну відповідальність за самовільно збудований гараж спадкодавцем ОСОБА_13

Позивачем в якості доказів на підтвердження своїх вимог надано копії документів.

Так, 18 квітня 1991 року дозвіл на будівництво гаража було отримано ОСОБА_3, після смерті якого належне йому майно успадкувала ОСОБА_4. ( а.с. 12)

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, КП Сумське міське БТІ 03.08.2005р. надавало витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, в якому міститься повний опис об'єкта нерухомого майна. Серед об'єктів майна зазначено: в тому числі самовільно збудовано: гараж Ж вартістю 6241 грн. від. (а.с.13, 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом ОСОБА_1 успадкував 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, серед яких відсутній гараж Ж, та зазначено, що на самовільно зведені споруди свідоцтво про право на спадщину не видано. Згідно технічного паспорту будівництво гаражу Ж здійснено в 1994 році. (а.с.15-16).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не будував зазначений гараж , а право власності в порядку спадкування не оформив у зв'язку з тим, що останній побудований в 1994 році спадкодавцем.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою м. суми АДРЕСА_1, було набуто позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.08.2005 року державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори. І це право власності було зареєстроване ще 09.08.2005р., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності №8000251 від 09.08.2005р. (а.с.24).

Земельна ділянка площею 0,15 га була надана в користування ОСОБА_3 згідно рішення виконавчого комітету Басівської сільської ради Сумського району від 20.08.1957 року (а.с.17).

Згідно дозволу №638/2008 від 03.10.2008 року позивачем здійснено будівництво: добудови до житлового будинку розміром 7,60х8,00 м (а.с.34).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2013 року, залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2013 року проведено поділ спадкового майна, яке знаходиться за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 (а.с.18-23).

18 серпня 2017 року за позивачем зареєстровано право власності, як на окремий об'єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої адреси на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 (а.с.127).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18.05.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2016 року, підтверджено за позивачем, як співвласником будинку та господарських споруд право користування земельною ділянкою за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 загальною площею 1444 кв. м та встановлено порядок користування цією земельною ділянкою між співвласниками (а.с.25-33).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право користування земельною ділянкою за адресою м. Суми, АДРЕСА_1 за позивачем підтверджено судовими рішеннями. Наявність права користування земельної ділянкою є достатньою підставою для здійснення будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не є достатньою підставою для висновку про те, що у позивача наявне право користування земельною ділянкою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 134 Цивільного кодексу України ( в редакції 1963 року , чинної на час виникнення правовідносин / при переході права власності на будинок, до набувача будинку переходить право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Зазначене також передбачено ст. 377 Цивільного кодексу України (2004 року; в редакції чинній на момент прийняття спадщини), та ст. 120 Земельного кодексу України.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 271,272, 286, 308, 310, 313,315, 316,321, 322, 326 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2018 по справі № 591/5010/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій
Повний текст постанови складений та підписаний: 21.05.2018.