Справа № 815/4322/17     
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4322/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2018 року

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Сидоренко Ю.С.

за участю сторін:

представник позивача - Каралкін М.В.

представник відповідача - Шевчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м.Одеса), начальника Військової академії (м. Одеси) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Військової академії (м.Одеса) з урахуванням уточнень до позовної заяви (а.с.108-112) про:

визнання протиправним та скасування рішення викладеного у правилах, затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. в частині щодо видачі тимчасових перепусток на транспортні засоби мешканцям військового містечок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю (на яку виданий спеціальний ордер), тобто на один транспортний засіб;

зобов`язання поновити права ОСОБА_1 та членів його родини щодо отримання перепусток на особистий транспортний засіб та усунути перешкоди у пересуванні на транспортному засобі до місця проживання на територію військового містечка № НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 26.09.2017р. відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Війської академії (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування рішення начальника Військової академії (м.Одеса) викладеного у правилах затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. в частині щодо видачі тимчасових перепусток на транспортні засоби мешканцям військового містечок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю (на яку виданий спеціальний ордер), тобто на один транспортний засіб.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017р. ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2017р. скасовано та направлено справу до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 18.01.2018р. відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 01.03.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу №815/4322/17 до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом 3 групи, проживає разом з дружиною у будівлі №93а у військовому містечку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 та є власниками транспортних засобів Audi A4 д/н НОМЕР_3 та Audi A6 д/н НОМЕР_4 . Позивач зазначає, що мешканцям гуртожитків за погодженням з командуванням колишнього Одеського інституту Сухопутних військ був облаштований майданчик для стоянки власного транспорту, проживаючих осіб на території військового містечка № НОМЕР_2 . Однак, рішенням викладеного у правилах, затверджених наказом начальника Військової академії (м. Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. було встановлено, що тимчасові перепустки на транспортні засоби будуть видаватись з розрахунку, лише одна перепустка на одну сімґю, тобто на один транспортний засіб. Тобто, оскаржуване рішення порушує права його сімґї, так як він та його дружина мають два автомобіля та наразі у позивача не має жодної перепустки на транспортний засіб, що порушує його право на свободу пересування.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав зазначених у відзиву на позовну заяву (07.02.2018р за вхід. №3466/18) а саме, у зв`язку з оптимізацією навчального процесу та збільшенням у 2016 році перемінного складу (курсантів) у Військовій академії виникла загальна потреба для збільшення місць для проведення стройових тренажерів з особовим складом навчальних підрозділів, так як відповідно до Закону України «Про вищу освіту» першочерговим завданням вищого навчального закладу є підготовка курсантів (….). У зв`язку з обмеженою площею, обмежена кількість місць для тимчасового перебування автотранспорту військовослужбовців та мешканців військового містечка № НОМЕР_2 , а тому існує обмеження щодо перебування кількості автотранспорту на території військового містечка № НОМЕР_2 . При цьому, представник відповідача зазначив, що будівля №93а у військовому містечку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 за цільовим призначенням є гуртожитком, оскільки у відповідача відсутні належним чином оформлені документи на проживання у приміщенні (спеціальний ордер), тому оформлення перепустки на транспортний засіб за встановленою формою неможливо. (а.с.70-75)

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, відзив на позов представника відповідача, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проживає разом з дружиною у будівлі №93а у військовому містечку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 та є власниками транспортних засобів Audi A4 д/н НОМЕР_3 та Audi A6 д/н НОМЕР_4 , що не заперечувалося представником відповідача.

Позивач у позовній заяві зазначає, що мешканцям гуртожитків за погодженням з командуванням колишнього Одеського інституту Сухопутних військ був облаштований майданчик для стоянки власного транспорту, проживаючих осіб на території військового містечка № НОМЕР_2 , у зв`язку з чим, були видані перепустки на кожний особистий транспортний засіб мешканцям, які проживають на території військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 )

Однак, рішенням викладеним у правилах, затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. в частині щодо видачі тимчасових перепусток на транспортні засоби мешканцям військового містечок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю (на яку виданий спеціальний ордер), тобто на один транспортний засіб.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та Указу Президента України №406/2011 від 06.04.2011р. є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Збройні Сили України будуються на засадах централізованого керівництва, тобто підпорядкованості зверху до низу у відповідності з їх організаційною структурою (з`єднання, об`єднання, військової частини, військові навчальні заклади).

Таким чином, органом державної виконавчої влади на місцях в системі Збройних Сил України є командири та начальники з`єднань, об`єднань, установ, яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок.

Згідно ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачений обов`язок командира (начальника): встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання

законів України і положень статутів Збройних Сил України; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків.

У судовому засіданні та відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що у зв`язку з оптимізації навчального процесу та збільшенням у 2016 році перемінного складу (курсантів) у Військовій академії виникла загальна потреба для збільшення місць для проведення стройових тренажерів з особовим складом навчальних підрозділів, так як відповідно до Закону України «Про вищу освіту» першочерговим завданням вищого навчального закладу є підготовка курсантів (….). У зв`язку з обмеженою площею, була обмежена кількість місць для тимчасового перебування автотранспорту військовослужбовців та мешканців військового містечка №17.

Судом встановлено, що рішенням викладеного у Правилах пропускного режиму на об`єкту Військової частини (м. Одеси), затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. встановлено, що тимчасові перепустки режиму на об`єктах академії мешканцям військових містечок № НОМЕР_1 та №17, які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру або іншого документу, який підтверджує право проживання на території Військової академії, з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до оголошення Командування Військової академії для власників особистого транспорту, що на виконання вимог Інструкції щодо особливостей організації охорони і пропускного режиму на об`єктах центрального апарату МО України та Генерального штабу ЗС України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗС України №98 від 08.09.2009р. та Інструкції щодо особливостей організації охорони і пропускного режиму на об`єктах Військової академії, командування вимагає: мешканцям які утримують більше одного автомобіля у термін до 15.06.2016р. надати завідувачу стоянки (працівник ЗС України Кісільов О.Г.) пропозиції на вибір щодо залишення 1 автомобіля на території академії. У разі невиконання вимог даного оголошення перепустки на транспортні засоби будуть вилучені. (а.с.32)

25.06.2017р. позивач звернувся до начальника Військової частини (м. Одеси) з інформаційним запитом щодо того, чим передбачений порядок видачі перепусток на особистий транспорт мешканців, які проживають на території військового містечка № НОМЕР_5 ( АДРЕСА_3 ) Також, роз`яснити підстави та порядок видачі зазначених перепусток. Окрім цього, повідомити підстави вилучення перепусток на транспортні засоби його родини Audi A4 д/н НОМЕР_3 та Audi A6 д/н НОМЕР_4 . (а.с.12)

Листом №26/5/79 від 07.07.2017р. Командування Військової академії (м. Одеси) повідомлено позивача, що порядок видачі перепусток на транспортні засоби мешканцям військових містечок №17 передбачено Правилами пропускного режиму на об`єкту Військової частини (м. Одеси), затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. Для отримання перепустки на автомобільний транспорт власнику автотранспорту необхідно звернутись до завідувача гуртожитку та надати копію спеціального ордеру на право проживання на території військового містечка та копію технічного паспорту власника транспортного засобу. Після чого заявку на отримання тимчасової перепустки оформлюється завідувачем гуртожитку військового містечка №17 і подається на розгляд заступнику начальника академії для перевірки на відповідність вимогам Правил. Після розгляду заявок ЗНА затверджує їх у начальника академії. Підставами для вилучення перепусток на транспортні засоби є: закінчення терміну дії перепустки; порушення Правил пропускного режиму на об`єктах Військової академії. (а.с.)

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що рішення викладене у правилах, затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. в частині щодо видачі тимчасових перепусток на транспортні засоби мешканцям військового містечок № НОМЕР_1 та №17, які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю (на яку виданий спеціальний ордер), тобто на один транспортний засіб - є правомірним, оскільки начальник Військової академії (м. Одеса) зобов`язаний встановлювати у військовій частині такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України та те, що у зв`язку з оптимізацією навчального процесу та збільшенням у 2016 році перемінного складу (курсантів) у Військовій академії виникла загальна потреба для збільшення місць для проведення стройових тренажерів з особовим складом навчальних підрозділів, так як відповідно до Закону України «Про вищу освіту» першочерговим завданням вищого навчального закладу є підготовка курсантів.

Окрім того, начальником Військової академії 03.10.2017р. було затверджено Схему розміщення місць для тимчасового перебування особистого транспорту мешканців військового містечка №17. (а.с. 153)

Так, Конвенцією про права інвалідів від 13.12.2006р. Генеральної Асамблеєї ООН, яка ратифікована Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» №875-XII від 21.03.1991р. особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та перебуває на обліку в Управлінню соціального захисту населення в Малиновському районі, що підтверджується довідкою від 21.09.2016р. (а.с.39)

Відповідно до п. 7 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1342 від 03.12.2009р., майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно до п. 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1342 від 03.12.2009р., на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, позивач має право на розміщення особистого транспорту на території військового містечка №17, як інвалід 3 групи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 приживає разом з дружиною у будівлі №93а у військовому містечку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 , що підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію (а.с.34)

Окрім того, позивач є власником транспортного засобу, зокрема, Audi A6 д/н НОМЕР_4 .

Рішенням викладеного у Правилах пропускного режиму на об`єкту Військової частини (м. Одеси), затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. встановлено, що тимчасові перепустки режиму на об`єктах академії мешканцям військових містечок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру або іншого документу, який підтверджує право проживання на території Військової академії, з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю.

Суд зазначає, що правило це вимога для виконання якихось умов (норма поведінки) всіма учасниками військового містечка.

У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідне зобов`язати начальника Військової академії (м. Одеси) видати ОСОБА_1 перепустку на виїзд на територію військового містечка №17 (адреса: АДРЕСА_4 ) на транспортний засіб Аudi A6 д/н НОМЕР_4 , оскільки позивач є інвалідом 3 групи та проживає на території Військової академії (м. Одеса).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Водночас, згідно положень п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, суд у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, оскільки начальник Військової академії (м. Одеса) зобов`язаний встановлювати у військовій частині такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлений статтею 382 КАС України. Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог встановивши судовий контроль за виконанням рішення суду по адміністративний справі № 815/4322/17, зобов`язавши відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили.

Окрім того, представником відповідача було подано клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення викладеного у правилах затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. в частині щодо видачі тимчасових перепусток на транспортні засоби мешканцям військового містечок № НОМЕР_1 та №17, які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю (на яку виданий спеціальний ордер), тобто на один транспортний засіб без розгляду, у зв`язку із пропуском строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду обчислюється, за загальним правилом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналась про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза поважні причини а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Слід зазначити, що процесуальний Закон не дає визначення терміну поважні причини. Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження (Лист Вищого адміністративного суду України N 708/11/13-10) від 19.05.2010р..

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 100 КАС вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11(№ в ЄДРСРУ 20968416).

Необхідно вказати, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Ухвала ВАСУ від 29.09.2016 року по справі № 522/6069/14-а (№ в ЄДРСРУ 61821829).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Ілхан проти Туреччини (№22277/93 від 27.06.2000 року §59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З урахуванням вказаного слід зазначити, що у суду є свобода розсуду або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги, разом з цим суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити визнати поважними причини пропуску процесуальних строків (Ухвала ВСУ від 26.01.06 справа № N 6-7307кс04).

Також суд звертає увагу на практику ЄСПЛ, засновану на принципах Європейської конвенції з прав людини, що узгоджується із приписами ст. 19 Конституції України, яка встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тобто забезпечувати відповідні гарантії проти свавільного порушення прав, свобод та інтересів юридичних та фізичних осіб.

Позитивні зобов`язання сформульовані Європейським судом під час застосування окремих статей Конвенції, зміст яких визначає усталена судова практика ЄСПЛ.

Основною характеристикою позитивних зобов`язань держави виступає те, що по суті вони вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини, а точніше - вжити прийнятних (розумних) та належних засобів для захисту цих прав.

Було встановлено, що такі обов`язки можуть виникати на підставі безпосереднього застосування статей 2-6, 8, 10, 11, 13 Конвенції, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Сучасна тенденція спрямована на визнання Судом позитивних обов`язків держави під час захисту майже усього переліку конвенційних прав і свобод.

Так, у справі Новоселецький проти України (Novoseletskiy v. Ukraine), рішення від 22 лютого 2005 р., заява № 47148/99 ЄСПЛ розглядав позитивні зобов`язання за ст. 8 Конвенції та ст.1 Першого Протоколу. Зокрема, ЄСПЛ зазначив: Якщо розглядати справу зі сторони позитивного зобов`язання з боку держави або з огляду виправдання втручання державної влади відповідно до пункту 2, то є очевидним, що принципи, які застосовуються є достатньо суміжними. В обох випадках необхідно звернути увагу на дотримання справедливої рівноваги між конкуруючими інтересами осіб і суспільства в цілому. Більше того, навіть для позитивних зобов`язань, які випливають з пункту 1, випадки, перераховані в пункті 2, можуть відігравати деяку роль при пошуку бажаної рівноваги (див. Морено Гомес п. Іспанії, N 4143/02, п. 55, рішення від 16 листопада 2004р.).

У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. Рішення Спорронг та Лонрот п. Швеції , рішення від 23 вересня 1982 року, серія A N 52, стор. 26, п. 69).

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Отже, однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Таке право забезпечує можливість особи відстоювати свої права у будь-якій життєвій ситуації, зокрема, пов`язаній з незаконними діями (бездіяльністю) органів державної влади.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 від 15.09.2016р. ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має пільги на встановленні законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, у зв`язку з чим, судовий збір не сплачує. Окрім того, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2017р. ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, з огляду на те, що є інвалідом війни. (а.с.38)

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 90, 139, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_4 ) до Військової академії (м.Одеса) (адреса: 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10), начальника Військової академії (м. Одеси) (адреса: 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10) про визнання протиправним та скасування рішення викладеного у правилах затверджених наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №4-ДСК від 19.07.2016р. в частині щодо видачі тимчасових перепусток на транспортні засоби мешканцям військового містечок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , які вселені до жилого приміщення на підставі спеціального ордеру з розрахунку, лише одна перепустка на сім`ю (на яку виданий спеціальний ордер), тобто на один транспортний засіб; зобов`язання поновити права ОСОБА_1 та членів його родини щодо отримання перепусток на особистий транспортний засіб та усунути перешкоди у пересуванні на транспортному засобі до місця проживання на територію військового містечка № НОМЕР_2 задовольнити частково.

Зобов`язати начальника Військової академії (м. Одеси) видати ОСОБА_1 перепустку на виїзд на територію військового містечка №17 (адреса: АДРЕСА_4 ) на транспортний засіб Аudi A6 д/н НОМЕР_4 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду по адміністративний справі № 815/4322/17, зобов`язавши Військову академію (м. Одеса) надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в сроки, встановлені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписане суддею 22.05.2018р.

Суддя Балан Я.В.