Справа № 199/8870/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" травня 2018 р. м. Дніпро справа № 199/8870/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2018 р. (суддя Руденко В.В., м. Дніпро)

у справі № 199/8870/17

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Інюшина Олексія Олексійовича, Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції,

про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

встановив:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Інюшина Олексія Олексійовича щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №791398 від 04.12.2017 р.;

- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №791398 від 04.12.2017р., якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.;

- провадження у справі закрити.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2018 р. позов задоволено. Рішення мотивоване тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем правил дорожнього руху.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем інкримінованого правопорушення. Проте, такий висновок суду не відповідає матеріалам справи та чинному законодавству.

У відзиві проти позовної заяви відповідачем зверталась увага суду на те, що правопорушення було скоєно позивачем в присутності відповідача і останній бачив вчинення позивачем правопорушення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію". За кермом знаходився позивач, який передав документи для перевірки відповідачу.

Судом першої інстанції не було належно розглянуто відзив проти позовної заяви в частині, де зазначено, що відповідно до бази МТСБУ водій не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, натомість суд зазначив, що "відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем правил дорожнього руху".

Пунктом 2.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР), встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Під час перевірки документів відповідно до п. 2.1 ПДР було встановлено, що позивач керує автомобілем, не маючи полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідача були наявні достатні підстави вважати, що позивач вчинив правопорушення. Існування наведених обставин і зумовило виникнення у відповідача на підставі ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" права на реалізацію повноважень вимагати у позивача пред'явлення ним відповідних документів.

У відзиві проти позовної заяви наголошувалось на тому, що після виявлення факту порушення вимог ПДР відповідачем було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз'яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. Будь-яких клопотань при розгляді справи відповідачем позивач не заявляв, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано.

Суд першої інстанції прийняв до уваги лише пояснення позивача, викладені в позовній заяві, незважаючи на пояснення і доводи відповідачам з цього приводу, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні правопорушення.

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП.

Зазначає, що питання закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення віднесено до виключної компетенції органів Національної поліції України, що судом було повністю проігноровано.

Також судом першої інстанції визнано протиправні дії інспектора, але вчинення інспектором поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 04 грудня 2017 року інспектором роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції Інюшиним Олексієм Олексійовичем у відношенні позивача було винесено постанову серії АР №791398 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої позивач близько 22 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом SUBARU LEGACY OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Набережна Заводська в районі заводу СТАН 550 рухався без увімкнених фар ближнього світла в темну пору доби. Також під час перевірки інспектором патрульної поліції документів виявилась відсутність у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що є порушенням п. 2.1 "ґ" ПДР. Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем правил дорожнього руху, тому працівники патрульної поліції не мали право здійснювати контроль щодо наявності договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також притягувати позивача до відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на таке.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Підпунктом п. 2.1 "ґ" ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 2.4 "а" ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ст. 126 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З наведеного вбачається, що відсутність або не пред'явлення для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП є самостійним видом адміністративного правопорушення, притягнення до відповідальності за котре не потребує вчинення іншого правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення в цьому випадку приймається без складання відповідного протоколу.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу передбачений частиною 1 статті 35 Закону України "Про національну поліцію", відповідно до якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 2 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію").

Статтею 53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Отже, п. 21.3 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не вказує на те, що поліс страхування може бути пред'явлений на вимогу поліцейського лише у випадку складення протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод. На думку колегії суддів, водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пред'явити для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також у випадках, вичерпний перелік яких встановлений ч. 1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію".

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача для перевірки документів позивача, зокрема страхового полісу (сертифікату) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стало керування транспортним засобом без увімкнених фар ближнього світла в темну пору доби, що є порушенням пп. 19.1 "а" ПДР.

Проте, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було порушено вимоги пп. 19.1 "а" ПДР, що в подальшому стало підставою для перевірки документів позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, оскільки у відповідача не було передбачених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про національну поліцію" правових підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів позивача, наслідком чого стало притягнення відповідача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, та оскаржена постанова серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. не відповідає передбаченим п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам щодо її обґрунтованості.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, тому посилання скаржника на втручання суду у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2018 р. у справі № 199/8870/17 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, та з підстав, вказаних у частині 5 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов