Справа № 357/14927/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом 08.12.2017 року мотивуючи тим, що 21.08.1995 року розпорядженням голови Білоцерківської районної ради народних депутатів № 114 їй було надано дозвіл на удочеріння неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в селищі Глеваха Васильківського району Київської області. У вказаному розпорядженні було допущено помилку при написанні її прізвища, а також невірно вказана дата народження ОСОБА_2: прізвище зазначено не «ОСОБА_2», а «ОСОБА_2», і дата народження вказана не «ІНФОРМАЦІЯ_4», а «ІНФОРМАЦІЯ_3». Той факт, що була допущена технічна помилка в написанні прізвища та дати народження дитини, підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 31.08.1995 року Білоцерківським відділом ЗАГС та паспортом ОСОБА_2. 04.10.2017 року вона звернулась із письмовою заявою до голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про виправлення допущених технічних помилок та видачу відповідного розпорядження. 20.10.2017 року голова адміністрації Джегур Г.В. надав відповідь на заяву якою відмовив у заявленому проханні, що суперечить ст.ст. 6,41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів Автоновмної республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою КМ України від 30.11.2011 року № 1242, та запропонував звернутись до суду. Тому, позивач просила зобов'язати Білоцерківську районну державну адміністрацію Київської області внести зміни до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів № 114 від 21.08.1995 року «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_2», шляхом виправлення технічної описки змінивши прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» та дату народження з «ІНФОРМАЦІЯ_3» на « ІНФОРМАЦІЯ_4».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначила, що метою подання даного позовної заяви є впорядкування документів та для того, щоб в подальшому дочка ОСОБА_2 не мала проблем при оформленні спадщини. Свідоцтво про народження дитини було видано на підставі виписки з вказаного розпорядження та копій доданих до нього документів, тому в свідоцтві вказано вірно відомості про її прізвище та дату народження дочки. Помилки у розпорядженні вона виявила два роки тому, після того як дізналась про смерть біологічного батька дочки та при отриманні консультації у нотаріуса щодо прийняття спадщини.

Відповідач представника до суду не направив, про дату,час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Пунктом 10 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України № 2147 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 КАСУ № 2747 завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень регламентує також ч. 1 ст. 2 КАС України №2147.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України № 2747 юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Аналогічні за змістом норми закріплені й у п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України №2147, на підставі яких юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, - ч. 1 ст. 3 КАС України №2747.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України №2147 слідує, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

В абзаці 7 ч. 1 ст. 3 КАС України №2747 визначено суб'єкт владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України №2747 та ч. 2 ст. 2 КАС України №2147 у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. На переконання суду, вказане підтверджує відсутність у адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про цивільне право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонерка, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Київські області з 17.01.2000 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1, має дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

04.10.2017 року звернулась із письмовою заявою до голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про виправлення допущених технічних помилок у розпорядженні Білоцерківської районної ради народних депутатів № 114 від 21.08.1995 року «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Глеваха Васильківського району Київської області ( актовий запис № 124 від 23.11.1988 року м. Васильків Київської області), а саме: змінити прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» та дату народження з «ІНФОРМАЦІЯ_3» на « ІНФОРМАЦІЯ_4», та видачу оновленої копії розпорядження.

20.10.2017 року Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області розглянувши заяву ОСОБА_1 від 04.10.2017 року повідомила, що Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області не наділена повноваженнями щодо внесення змін до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів та рекомендувала звернутись до суду.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ст. 41 вказаного Закону, голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Отже, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження одноособово і несе за них відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: 1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; 2) соціально-економічного розвитку відповідних територій; 3) бюджету, фінансів та обліку; 4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики; 5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку; 6) науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї, жінок, молоді та дітей; 7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля; 8) зовнішньоекономічної діяльності; 9) оборонної роботи та мобілізаційної підготовки; 10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати. Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Отже, до відання місцевих державних адміністрацій не належить вирішення питань щодо внесення змін до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 102 Кодексу про шлюб і сім'ю України ( в редакції чинній на дату винесення розпорядження № 114 від 21.08.1995 року), усиновлення провадилось рішенням державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах Рад народних депутатів на прохання особи, яка бажає усиновити дитину.

Як вбачається з розпорядження № 114 від 21.08.1995 року ( а.с. 5) рішення про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_2 було прийнято Білоцерківською районною радою народних депутатів. З метою забезпечення таємниці удочеріння один примірник було видано ЗАГСу та один примірник відділу освіти виконкому районної Ради.

Отже, в даному випадку рішення про усиновлення було прийнято не Білоцерківською районною державною адміністрацією, а виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради.

Відповідно до ст. 6 Конституції України - державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Водночас ст. 7 Конституції України визначено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється через представницькі органи (ради) і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені Конституцією України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування належить до відання виконавчих органів міських, селищних, міських рад.

Виконавчий орган місцевого самоврядування це - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою, у своїй діяльності голова ради є підзвітним раді, крім іншого він здійснює керівництво виконавчим апаратом ради, підписує рішення ради, протоколи сесій ради та в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами незаконність та протиправність дій Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.10.2017 року та не доведено порушення відповідачем прав позивача у сфері публічно - правових відносин.

Також, суд вважає за можливе зазначити, що документом, який підтверджує родинні стосунки з померлим, є свідоцтво про народження, а позивач в судовому засіданні зазначила, що у свідоцтві про народження ОСОБА_2 відомості зазначено вірно, що підтверджується копією свідоцтва та виданим на підставі нього паспортом ОСОБА_2 ( а.с. 6,7).

Керуючись ст.ст. 6,7,19,144 Конституції України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Законом України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77,78, 241-244, 246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, про зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення.

СуддяО. В. Бондаренко