Справа № 361/7095/17
Суддя: Петришин Н. М.
Дата ухвалення: 2018-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7095/17
провадження № 2-а/361/114/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1,
за участю секретаря ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальних та моральних збитків,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року до суду звернувся ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 21.09.2017 року звернувся до відповідача із проханням проіндексувати заборгованість по пенсійним виплатам у сумі 37 987, 86 грн., яка виникла через протиправні дії відповідача. У відповіді від 27.10.2017 відповідач відмовився індексувати заборгованість та запросити позивача на розгляд заяви.

У позові просить: «Визнати протиправними дії Відповідача за відмову про індексувати недоотримані пенсійні кошти позивачем, через протиправні дії Відповідача з 11.12.20109 року, в сумі 37987, 86грн..

3) Зобов'язати Відповідача про індексувати недоотримані пенсійні виплати позивачем з 11.12.2009 року, в сумі 37987, 86грн.. до часу отримання.

4) Визнати протиправними дії Відповідача за відмову надати позивачу відповідь відповідно до ст. 15, 18 Закону України «Про звернення громадян», та відмову запросити заявника на розгляд його заяви.

5) Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати завдані Позивачу матеріальні збитки в розмірі 1 000 гривен (тисячі гривень), та стягнути з Відповідача кошти в розмірі 1 000 гривен (тисячі гривен), за відмову про індексувати недоотримані пенсійні кошти Позивачем з вини відповідача, та ненадання відповіді відповідно до ст. 15, 18 Закону України «Про звернення громадян».

6) Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати Позивачу моральні збитки в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), та стягнути з Відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривен), які підтверджуються тим, що, відповідач зловживаючи службовим становищем, безпідставно відмовив Позивачу про індексувати недоотримані пенсійні кошти позивачем з вини відповідача, та ненадання відповіді відповідно до ст. 15, 18 Закону України « Про звернення громадян», що свідчить про дискримінацію Позивача як соціально незахищеної особи, є особою з особливими потребами, має загострене почуття справедливості, ці дії завдали Позивачу тяжких моральних страждань, та також неправомірні дії Відповідача тривають неодноразово, і лише констатація цього факту буде недостатньо, для поновлення прав Позивача, тому моральна шкода має бути відшкодована в повному обсязі.

7) Зобов'язати Відповідача надати Позивачу звіт, про виконання судового рішення.»

13 лютого 2018 року позивач подав заяву про збільшення відшкодування судових витрат, де просив збільшити розмір судових витрат та відшкодувати за рахунок відповідача витрати, повязані із підготовкою до розгляду справи у розмірі 50 000 грн.

Також 29.03.2018 року позивач подав заяву про виправлення описок у позовній заяві, де зазначає, що із відповідача підлягає стягненню 100 000 грн. матеріальних збитків, а не 1000 грн.

У судовому засіданні позивач доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, направивши до суду відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що законом не встановлено індексацію заборгованості по пенсійним виплатам. Крім того, зазначає, що на виконання рішень Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2010 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 року, Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 року в справі №2-а-1322/10, управління зробило перерахунок пенсійної виплати ОСОБА_3 за період з 11.12.2009 року по 30.09.2011 року. Після перерахунку виник борг у сумі 37987,86 грн. Пенсійна виплата ОСОБА_3 у жовтні 2011 року нарахована та виплачена у розмірі визначеному рішеннями зазначених судів.

15.04.2015 року на адресу Управління надійшло ОСОБА_4 про прийняття на облік рішення, виконання якого гарантується державою (вих..№15100-2-25/2 від 02.04.2015 року). ОСОБА_4 Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області повідомило про прийняття на облік ухвали №2а-1322/10 від 29.01.2014 року. Відкрите виконавче провадження зареєстроване в Реєстрі рішень за №47110594. У зв'язку з цим дана сума боргу виключена з обліку в Управлінні. Відповідно до законодавства, всі виконавчі документи про стягнення коштів з державного органу підлягають виконанню Державною казначейською службою України.

Крім того, зазначає, що Броварське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області прав позивача не порушувало, діяло відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди відсутні.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2010 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області та ОСОБА_3 - задоволено частково, постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2010 року скасовано, і прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 про перерахунок пенсії задоволено частково.

Вказаним рішенням зобовязано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області провести з 11.01.2010 року перерахунок розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_3 відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахування проведених виплат.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області провести з 11.01.2010 року перерахунок розміру додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_3 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахування проведених виплат. Решту позовних вимог залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року залишено без змін, змінивши дату початку перебігу періоду нарахування пенсій з «11 січня 2010 року» на «11 грудня 2009 року».

Матеріалами справи встановлено, що на виконання вищезазначених судових рішень управління зробило перерахунок пенсійної виплати ОСОБА_3 за період з 11.12.2009 року по 30.09.2011 року. Після перерахунку виник борг у сумі 37 987,86 грн.

15.04.2015 року на адресу відповідача надійшло ОСОБА_4 про прийняття на облік рішення, виконання якого гарантується державою (вих..№15100-2-25/2 від 02.04.2015 року). ОСОБА_4 Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області повідомило про прийняття на облік ухвали №2а-1322/10 від 29.01.2014 року. Відкрите виконавче провадження зареєстроване в Реєстрі рішень за №47110594.

21.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до керівника Броварського обєднаного управління пенсійного фонду України Київської області, де просив проіндексувати заборгованість по пенсійним виплатам в сумі 37 987, 86 грн., яка виникла через протиправні дії відповідача відповідно до законодавства з 11.12.2009 року.

У відповіді від 27 вересня 2017 року на звернення позивача, відповідач повідомив, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 року в справі №2-а-1322/10, управління проведено перерахунок пенсії з 11.12.2009 року, різниця в пенсії після перерахунку становить 37 987, 86 грн. ОСОБА_4 сума коштів включена у документи на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою», тому не включається у додаткові відомості на виплату пенсії, оскільки їх облік вподальшому ведеться в реєстрі судових рішень. Розмір пенсії виплачується згідно вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 р.

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на судове рішення, яким було зобов'язано провести перерахунок пенсії. Тобто дана сума заборгованості не нараховувалась, а була визначена судом.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що вимоги проіндексувати недоотримані пенсійні виплати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на положення норм Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, у даному випадку, є безпідставними.

Натомість, гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання, регламентовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №4901-VI).

Відповідно до частини 1 статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 4 зазначеної статті закріплено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №4901-VI цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.

У пункті 3 названого розділу передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

З метою реалізації наведеного пункту Кабінет Міністрів України 03 вересня 2014 року прийняв постанову №440, якою затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі по тексту - Порядок №440).

Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тобто до головних управлінь Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток).

Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі по тексту - Порядок №845).

Пунктом 47 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно з пунктом 48 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Пунктом 49 Порядку №845 також закріплено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Пунктом 50 Порядку №845 також передбачено, що за порушення встановленого законом строку перерахування коштів компенсація нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

У рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються:

назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав;

повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника;

дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу;

строк прострочення платежу;

реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання;

спосіб перерахування коштів стягувачу;

сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

З метою реалізації Закону України №4901-VI та Порядку №845 Державною казначейською службою України 19 квітня 2013 року видано наказ №63 «Про здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» (далі по тексту - Наказ №63).

Відповідно до зазначеного наказу, Головні управління Казначейства:

- у разі передачі органами державної виконавчої служби рішень відповідно до Порядку №440, організовують прийняття таких рішень, підписання та затвердження таких актів приймання - передачі;

- забезпечуються облік і зберігання судових рішень до настання їх черги виконання за бюджетною програмою КПКВ 350404 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою»;

- не раніше ніж за два місяці до настання черги для виконання судового рішення, супровідним листом направляють до Казначейства документи, що стосуються їх виконання за бюджетною програмою КПКВ 350404 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Отже, з наведених вище положень вбачається, що відповідальним за виконання судового рішення, що гарантоване державною, яким є постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 року в справі №2-а-1322/10, є саме Державна казначейська служба України (Казначейство), яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Не погодившись з відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача за відмову проіндексувати неотримані пенсійні кошти, зобовязати відповідача проіндексувати недотримані пенсійні виплати.

Проте, аналізуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що Броварське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області відповідно до викладених вище положень законодавства не уповноважене здійснювати нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати на виконання судового рішення, яке гарантується державою та виконується відповідно до постанови КМУ №440.

За таких обставин, судом не встановлено протиправності дій відповідача щодо відмови здійснити індексацію невиплаченої своєчасно позивачу пенсійної виплати у розмірі 37987, 86 грн.

Також позивач просить визнати протиправними дії відповідача за відмову надати позивачу відповідь відповідно до ст. ст. 15, 18 Закону України «Про звернення громадян», та відмову запросити на розгляд його заяви.

У частині 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» закріплено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) ОСОБА_5 Союзу, ОСОБА_6 Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 18 вищезазначеного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою 21.09.2017 року, а відповідь на дане звернення надана 27.09.2017 року. Зі змісту відповіді вбачається, що здійснення індексації заборгованості по пенсійній виплаті у розмірі 37 987, 86 грн. не належить до повноважень Управління.

Отже, доводи позивача про відмову відповідача надати відповідь на його звернення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Також у зверненні до відповідача позивач просить повідомити заявника про час та місце розгляду заяви, однак як вбачається з положень Закону України «Про звернення громадян» у відповідача відсутній обовязок повідомляти про час та місце розгляду звернення громадян.

Дійсно, ст. 18 вищевказаного Закону передбачене право позивача бути присутнім при розгляді заяви, однак у поданій 21.09.2017 року заяві позивач не висловлював бажання бути присутнім при розгляді заяви та запросити його на такий розгляд.

Щодо стягнення із відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди суд приходить до таких висновків.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписи ст. 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, а також у постанові від 20.02.2018 у справі №818/1394/17.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди.

Крім того, при розгляді даної адміністративної справи, судом не встановлено протиправності дій відповідача, які б завдала позивачу реальної майнової шкоди чи дійсних матеріальних збитків. Позивач у даному випадку не довів факту завдання йому матеріальних збитків, як і не довів розмір понесених ним судових витрат у розмірі 50 000 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст. 77 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам у справі та нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 77, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальних та моральних збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів із дня отримання повного тексту рішення суду, шляхом подання апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин