Справа № 812/591/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/591/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Суткового Андрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.02.2018 № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2018 року адвокат Сутковий Андрій Миколайович в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) з вимогою про скасування податкового повідомлення - рішення від 08.02.2018 № .

Позовну заяву обґрунтовано тим, що підставою для винесення податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення - рішення форми "Р" № від 8 лютого 2018 року став Акт № 100/12-32-13- 04/ від 29 січня 2018 року про результати камеральної перевірки даних податкової звітності по орендній платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014, 2015, 2016 роки. За результатами перевірки рішенням було збільшено податкові зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2014, 2015, 2016 роки на загальну суму 56 557,78 грн (з них - 45 246,22 грн власне податкові зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності та 11 311,56 грн штрафних санкцій). Як вбачається з акту, дане збільшення сталося внаслідок того, що ОСОБА_2 розрахувала суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності відповідно до договорів оренди землі № 00157 від 08.10.2010, №01197 від 08.11.2012, додаткової угоди №1 від 29.09.2016 до договору оренди землі № 01197 від 08.11.2012 та з урахуванням приписів стст.6-7 Закону України №1669-VII від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", яким передбачено звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності під час проведення антитерористичної операції, а відповідач - з повним ігноруванням стст.6-7 Закону України №1669- VII від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Враховуючи вищевикладене, позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 № необґрунтованим, незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам, а тому просить скасувати його.

Ухвалою суду від 12.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (арк. спр. 1-2).

Ухвалою суду від 05.04.2018 відкладено підготовче засідання (а.с.64).

Ухвалою суду від 11.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.78).

Головне управління ДФС у Луганській області позовну заяву не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 04.04.2018 за вхідним реєстраційним № 8112/2018 подало відзив на позовну заяву (арк. спр. 38-41), в якому зазначено, що Позивач в адміністративному позові посилається на те, що суб'єкти господарювання, які здійснюють свою діяльність у м. Сєвєродонецьку Луганської області, з 14.04.2014 по 07.06.2016 звільнені від обов'язків платника орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, а тому Головне управління ДФС у Луганській області не мало правових підстав виносити податкове повідомлення-рішення, що оскаржується. В той час, відповідно до ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Крім того, зазначив, що відповідно до статті 10 Закону № 1669 визначено, що єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Просив звернути увагу суду, що ст. 6 Закону №1669 звільняє від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та в свою чергу Законом № 1669 передбачено, що єдиним та належним доказом, який дозволяє не виконувати обов'язки є сертифікат Торгово-промислової палати. Позивачем не було надано до фіскального органу сертифікат Торгово- промислової палати, не додано його і до позову.

Враховуючи, що Позивач використовував земельні ділянки у власній господарській діяльності, то в даному випадку він не підтвердив наявність форс-мажорних обставин особисто відносно нього, а наявність положень Закону №1669 та розпорядження Кабінету Міністрів, яким встановлені населені пункти на території яких проводиться антитерористична операція саме по собі не може бути беззаперечним доказом існування форс-мажорних обставин для конкретної особи.

На підставі вищевикладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представником позивача 11.04.2018 надано відповідь на відзив відповідача (а.с.68-70), в якому зазначено, що, по-перше, уточнюючі декларації подано позивачем 25.01.2017, а камеральну перевірку проведено 29.01.2018, тобто на 11 місяців і 4 дні пізніше того строку, коли вона може бути проведена; по-друге, відповідач продовжує категорично ігнорувати приписи ст.ст.6-7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014, котрі є безумовними та не передбачають виконання платником податку якихось додаткових дій для звільнення від плати за землю - подання заяв, уточнюючих декларацій, сертифікатів, тощо і є нормами прямої дії.

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Cєвєродонецької міської ради Луганської області 25.06.2007 за № 0004810, місцем проживання АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14.05.2018 за № НОМЕР_11 (а.с.130-132).

08.10.2010 між Сєвєродонецькою міською радою Луганської області як орендодавцем - власником землі та ОСОБА_2, як орендарем укладено договір оренди землі № 00157, згідно якого орендодавець на підставі рішення № 4528 від 30.09.2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі транспорту (під існуючу нежитлову будівлю), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-11).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0155 га (пункт 2 договору).

Згідно з пунктом 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22637,75 гривень.

Відповідно до пункту 8 договору його укладено на 25 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 1131,89 грн на рік, що складає 5,00% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 9 договору).

08.07.2011 сторонами договору підписано акт приймання земельної ділянки в натурі, розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена на 30.09.2010, акт встановлення, узгодження та переносу в натуру (на місцевість) зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.11 зв. бік-14).

08.11.2012 між Сєвєродонецькою міською радою Луганської області як орендодавцем - власником землі та ОСОБА_2, як орендарем укладено договір оренди землі № 01197, згідно якого орендодавець на підставі рішення № 2131 від 25.10.2012 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під існуючу прибудову з окремим входом до приміщення магазину), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15-16).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0209 га (пункт 2 договору).

Згідно з пунктом 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 226449,41 гривень.

Відповідно до пункту 8 договору його укладено на 25 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: з 25.10.2012 по 31.12.2012 - 15 851, 46 грн на рік, з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 18 115,95 грн на рік, з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 20380,45 грн на рік, з 01.01.2015 - 22 644,94 грн на рік (пункт 9 договору).

11.12.2012 сторонами договору підписано акт передачі - прийняття земельної ділянки в натурі, розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена на 06.11.2012, акт встановлення, узгодження та переносу в натуру (на місцевість) зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.17-20).

29.09.2016 між сторонами укладена додаткова угода № 1 до договору оренди землі від 08.11.2012 № 01197, якою сторони внесли зміни в пункт 2 договору оренди землі - було змінено розмір орендної плати, а саме: з 09.09.2015 - 8662,21 грн. на рік, з 01.01.2016 - 12410,84 грн. на рік. Відповідно до п. 11 цієї додаткової угоди, вона є невід'ємною частиною договору та діє з 29.09.2016 (а.с.21).

На виконання вимог п.286.2 ст. 286 ПКУ позивачем було подано до ДПІ у м. Сєвєродонецьку наступні податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності):

- за 2014 рік № від 27.01.2014 (звітна), відповідно до показників якої, щорічне податкове зобов'язання складало 21512,34 грн. В подальшому позивачем було подано уточнену декларацію за 2014 рік № від 25.01.2017 відповідно до якої зменшено показники податкового зобов'язання за період з травня по грудень до 0, за квітень 2014 до 776,83 грн (а.с.95-97, 101-103);

- за 2015 рік № від 09.02.2015 (звітна), відповідно до показників якої, щорічне податкове зобов'язання складало 29697,31 грн. В подальшому позивачем було подано уточнені декларації № від 19.11.2016, відповідно до якої зменшено податкове зобов'язання до 6104,41 грн, а потім - № від 25.01.2017, відповідно до якої зменшено податкове зобов'язання до 0 грн (а.с.104-107, 108-110, 111-113);

- за 2016 рік № від 03.02.2016 (звітна), відповідно до показників якої, щорічне податкове зобов'язання складало 42556,25 грн. В подальшому позивачем було подано уточнені декларації № від 05.12.2016, відповідно до якої зменшено податкове зобов'язання до 14 436,81 грн, а потім - № від 25.01.2017, відповідно до якої зменшено податкове зобов'язання з початку до 8140,74 грн. (а.с.114-116, 117-119, 120-122).

29.01.2018 ГУ ДФС у Луганській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності ФОП ОСОБА_2 за 2014, 2015, 2016 роки, за результатами якої складено акт від 29.01.2018 № 100/12-32-13-04/ (а.с.90-94).

Камеральною перевіркою встановлено порушення п. 288.1, п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України щодо декларування річних показників по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2014-2016 р.р., наданих в уточнюючих податкових деклараціях, тобто заниження позивачем податкових зобов'язань з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності на загальну суму 45246,22 грн.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання у розмірі 45246,22 грн, та нараховано штрафні санкції у розмірі 11311,56 грн (а.с. 8).

Суд звертає увагу на ту обставину, що в самому повідомленні-рішенні є невідповідність зазначеної прописом суми визначеного відповідачем розміру податкового зобов'язання (вісімнадцять тисяч триста сімдесят три гривні 25 копійок), вказаним в ньому сумам недоїмки та штрафної санккції (45246,22 грн та 11311,56 грн відповідно). Пояснень з цього приводу відповідач суду не надав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

У підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з положеннями пунктів 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Податкового кодексу України.

За унормуванням статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пунктів 287.1, 287.3, 287.4 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, позивач зобов'язаний сплачувати визначені в поданих податкових деклараціях узгоджені податкові зобов'язання.

Разом з цим, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, позивач має право подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації в передбачений законодавством строк.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем додержано визначений законодавством строк подання уточнень до декларацій за 2014-2016 роки.

Згідно із пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Оскільки останні уточнюючі розрахунки позивачем подано 25.01.2017, то відповідач, провівши камеральну перевірку 29.01.2018, дійсно порушив передбачений законом строк її проведення.

Щодо посилань представника позивача на те, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення контролюючим органом проігноровано норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", суд зазначає таке.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669 закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, Закон № 1669 прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону № 1669 Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням КМУ від 30.10.2014 № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669 був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі "Луганська область" пункт "Міста обласного значення" під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053" (далі за текстом - Розпорядження КМУ № 1079-р) зупинена дія розпорядження КМУ № 1053-р.

Розпорядженням КМУ № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669 затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі "Луганська область" пункт "Міста обласного значення" під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Пунктом 3 Розпорядження КМУ № 1275-р визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ № 1053-р та розпорядження КМУ № 1079-р.

Таким чином, м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) Луганської області є населеним пунктом, на території якого з 14.04.2014 здійснювалась та здійснюється по теперішній час антитерористична операція, а відтак, позивач користується правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За приписами статті 10 Закону № 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, статтею 6 Закону № 1669 не вимагається отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення від плати за землю.

Законом України від 17.05.2016 № 1365-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону № 1669, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: "Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Отже, статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Сєвєродонецьк Луганської області в них не зазначене.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016, і наявність сертифікату Торгово - промислової палати в даному випадку не вимагається, тому відповідні посилання відповідача є безпідставними.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що позивач не скористався податковою пільгою, оскільки положення статті 6 Закону № 1669 не є податковою пільгою, що розповсюджується на позивача, не є правом позивача, реалізація якого залежить від дотримання певної процедури, а є спеціальною нормою закону, яка для суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції - скасовує дію підстав для сплати, отже, і для нарахування певного податку, що відповідає принципу соціальної справедливості, що закріплений в підпункті 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, та положенням пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України.

Задекларовані позивачем в уточнюючих деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки показники відповідають умовам договору оренди землі, положенням підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288, статті 289 Податкового кодексу України, статті 6 Закону № 1669, що свідчить про відсутність правових підстав для збільшення контролюючим органом за наслідками камеральної перевірки податкових зобов'язань з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності на суму 45246,22 грн.

Так, відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні нараховано позивачу штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11311,56 грн.

Однак, з огляду на те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про безпідставність визначення контролюючим органом позивачу податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 45246,22 грн, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання також є безпідставним.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 належить задовольнити повністю.

Стосовно заявлених позивачем витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу адвоката, що складають: вивчення бухгалтерсього обліку та податкової звітності позивача, вимоги складання адміністративного позову, інших процесуальних документів - 2000,00 грн, витрати на правничу допомогу адвоката, участі в судовому засіданні адвоката з розрахунку 3 судових засідання - 6000,00 грн, витрати на відрядження адвоката для уасті в засіданні Донецького апеляційного адміністративного суду - 1000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 цього Кодексу визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником позивача на підтвердження наявності витрат позивача на правову допомогу суду надано: свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4971 від 31.01.2018, договір про надання правової допомоги від 02.02.2018 № 5/18 (а.с.29, 30).

Однак акту виконаних робіт чи платіжних документів відповідно до вимог пункту 4 зазначеного договору на підтвердження факту надання, обсягу та вартості отриманих послуг суду стороною позивача не представлено. Отже не доведено факту наявності таких витрат з боку позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять майновий характер і позов підлягає повному задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 08 лютого 2018 року № , про нарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 грошового зобов'язання у сумі 45246,22 грн (сорок п'ять тисяч двісті сорок шість гривень 22 коп.) та штрафних санкцій у сумі 11311,56 грн (одинадцять тисяч триста одинадцять гривень 56 коп.).

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ідентифікаційний код юридичної особи 39591445) витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 21 травня 2018 року.

Суддя В.С. Шембелян