Справа № 813/1256/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1256/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коморного О.І.

секретар судового засідання Мергель І.Р.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та зобов'язання вчинити дії.

Обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій містяться вимоги визнати неправомірними дії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та зобов'язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради вчинити необхідні дії щодо зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за місцем проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог вказується, що в 1997 р. дружина позивача виїхала до США, де родилась їхня донька - ОСОБА_4 Остання зареєстрована за попереднім місцем проживання в АДРЕСА_1 При досягненні повноліття 11.05.2016 р. донька отримала паспорт і громадянство США, де постійно проживає і працює. У вересні 2017 р. ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 довіреність здійснити зняття її з реєстраційного обліку за місцем проживання в м. Львові, у зв'язку з чим останнім подані документи через ЦНАП м. Львова. Однак, 10 жовтня 2017 р. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради позивачам відмовлено у знятті з реєстрації, оскільки в ОСОБА_4 відсутній паспорт громадянина України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив повністю. Позиція відповідача полягає у тому, що Пунктом 26 «Правил реєстрації місця проживання» визначено вичерпний перелік документів, на підставі яких орган реєстрації має право зняти з реєстрації місця проживання фізичну особу. Позивач, ОСОБА_1, 05.10.2017 подав до Центру надання адміністративних послуг заяву про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки США у зв'язку з вибуттям на проживання до США. Відповідно до п.11 «Правил реєстрації місця проживання», районна адміністрація відмовила ОСОБА_4 у знятті з реєстрації місця проживання у зв'язку неподанням необхідних документів - паспорта громадянина України чи іншого документа, до якого вносяться відомості про місце проживання.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав вступне слово позивача та представника позивача, представника відповідача, дослідив подані сторонами докази та

встановив:

У вересні 2017 р. ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 довіреність здійснити зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання в м. Львові, у зв'язку з чим останнім були подані документи через ЦНАП м. Львова. Однак, 10 жовтня 2017 р. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради позивачам відмовлено у знятті з реєстрації, оскільки в ОСОБА_4 відсутній паспорт громадянина України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

У відповідності до ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначають «Правила реєстрації місця проживання», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207.

Пунктом 26 «Правил реєстрації місця проживання» визначено вичерпний перелік документів, на підставі яких орган реєстрації має право зняти з реєстрації місця проживання фізичну особу, а саме:

- заяви особи або її представника, поданої за формою згідно з додатком 11 «Правил»;

- рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням

відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого

компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому Порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення:

- підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформації територіального органу або підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні);

- підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту);

- інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Відповідно до п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», разом із заявою особа подає:

документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження.

Відповідно до п. 27 «Правил реєстрації місця проживання», працівник органу реєстрації:

перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві;

приймає рішення про зняття з реєстрації або про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи;

вносить відомості про зняття з реєстрації місця проживання у документ, до якого вносяться відомості про місце проживання.

оформляє і видає довідку про зняття з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 16, дітям, які не досягли 16 років, та громадянам, які мають паспорт громадянина України у формі картки, а також вилучає раніше видану довідку про реєстрацію місця проживання для подальшого знищення;

повертає особі або її представнику документ, до якого внесені відомості про зняття з реєстрації місця проживання, довідку про зняття з реєстрації місця проживання, а також документи, які подавалися.

Якщо іноземець або особа без громадянства подали для зняття з реєстрації місця проживання недійсний документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, іноземця або особу без громадянства направляють до територіального підрозділу ДМС відповідно до території обслуговування для вжиття до них заходів адміністративного впливу, а також для оформлення нового документа або внесення визначених законодавством змін у наявний документ (п.27 Правил).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач, ОСОБА_1, 05.10.2017 подав до Центру надання адміністративних послуг заяву про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки США у зв'язку з вибуттям на проживання до США., проте паспорта громадянина України чи іншого документа, до якого вносяться відомості про місце проживання відповідачеві не подав.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вказаних норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів визнати неправомірними дії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем правомірно відповідно до п.11 «Правил реєстрації місця проживання», відмовлено ОСОБА_4 у знятті з реєстрації місця проживання у зв'язку неподанням необхідних документів - паспорта громадянина України чи іншого документа, до якого вносяться відомості про місце проживання.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 55 Конституції України, відповідно до якої, права і свободи людини і громадянина захищаються судом і кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Закріплений у ст. 6 КАС України принцип верховенства права полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Свобода пересування та вибір місця проживання на території будь-якої держави, в якому людина перебуває на законних підставах, є одним з найважливіших особистих прав, яке прямо або побічно гарантується в ряді документів Ради Європи і підтверджується у рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Право на свободу пересування встановлено пунктами 1 і 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції. Воно націлене на забезпечення будь-якій особі права на свободу пересування в межах території та право залишати цю територію, яка передбачає право поїхати в будь-яку країну на вибір цієї особи. Воно, однак, не робить якого-небудь впливу на можливість допуску особи до країни призначення. Це право громадянина країни чи законно проживаючого на території цієї країни іноземця пересуватися по її території і залишати цю країну. Однак це право не є абсолютним і може бути обмежене при певних умовах.

Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України.

Зміст статті 3 Конституції України означає пріоритет прав і свобод людини в діяльності всіх органів держави, їх орієнтацію на ці права і свободи. Бо права людини по-перше, виражають її волю, а по-друге, вони покликані служити обмежувачем всевладдя держави, перешкоджати сваволі державних органів і посадових осіб, необґрунтованого вторгнення держави у сферу особистої свободи людини.

Правове становище (статус) людини і громадянина в повному обсязі характеризується сукупністю прав, свобод і обов'язків, якими він наділяється як суб'єкт правовідносин, що виникають у процесі реалізації норм всіх галузей права. Право на вибір місця проживання становить частину свободи самовизначення особистості.

Право людини на свободу пересування та вільний вибір місця проживання закріплене у низці міжнародно-правових актів, таких як Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, а також це право є закріплене в Основному Законі нашої держави - Конституції України.

Так, ст. 13 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Частина 1 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права гарантує кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Згідно зі ст. 33 Основного Закону України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Дана свобода є одним з компонентів свободи пересування, яка передбачена в статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 16 вересня 1963 (ETS № 46) і включає в себе також право залишати будь-яку країну, включаючи власну, і право громадянина безперешкодно повертатися у власну країну.

Відповідно до Протоколу № 4 до Конвенції кожен, хто на законних підставах перебуває на території будь-якої держави, має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання в межах цієї території (пункт 1 статті 2).

Суд, вирішуючи даний спір, відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд, вирішуючи даний спір, відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд, вирішуючи даний спір, відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Згідно з ч.1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 КАС України може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів

Оскільки пунктом 26 «Правил реєстрації місця проживання» передбачено, що орган реєстрації має право зняти з реєстрації місця проживання фізичну особу на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про зняття з реєстрації місця проживання особи, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту, який відповідатиме інтересам позивачів та не суперечитиме закону є зобов'язання відповідача зняти ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 262-263, 295, 295 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2.Зобов'язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради (79019, м. Львів вул. Липинського 11, ) зняти ОСОБА_4 (АДРЕСА_2 НОМЕР_1 виданий 11.05.2016 р. державним департаментом США, ІНФОРМАЦІЯ_4) з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4.Судові витрати з сторін не стягуються.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 21.05.2018р.

Суддя Коморний О.І.