Справа № 280/1491/17
Суддя: Щербаченко І. В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1491/17
Провадження № 2-а/280/21/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2018 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Щербаченко І. В., за участю секретаря судового засідання Грабовської О. О., відповідача Шаділо В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №1 БІПП в місті Житомирі ДПП лейтенанта поліції Шаділа Віктора Володимировича, заінтересована особа Управління патрульної поліції в місті Житомирі про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову серії БР №058692 від 27.10.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти №1 БІПП лейтенантом поліції Шаділо Віктором Володимировичем за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. В обґрунтування позову вказує, що 27.10.2017 о 16:40 годині він рухався на автомобілі «ВАЗ 210063», номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, по автомобільній дорозі Київ-Чоп. На 109-му кілометрі вказаної дороги його зупинив наряд патрульної поліції. Після зупинки співробітник поліції пояснив причину зупинки тим, що позивач ніби їхав по вказаній автодорозі з вимкнутим ближнім світлом фар автомобіля, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР України, також вказали, що позивач не мав при собі реєстраційного документу на даний автомобіль, чим порушив п. 2.1 ПДР. На підставі цього співробітник поліції виніс постанову серії БР №058962 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вказує, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, свідки та фото- чи відеозйомка, які б підтвердили факт вчинення правопорушення, відсутні. Позивач вказує, що під час керування автомобілем ним не було допущено порушення ПДР України, виконав його вимоги про зупинку і рух. Інспектор патрульної поліції незаконно розглянув справу на місці зупинки, не дав можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, будь-якої підготовки справи не було, оголошення посадової особи, не були опитані свідки, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Позивач вказує, що постанова винесена бездоказово, на припущеннях, а тому просить її скасувати.

У письмових запереченнях на позовну заяву представник третьої особи просить відмовити у позові з таких підстав. Позивачем було порушено п. 9.8 ПДР України, також в порушення п. 2.1 Б Правил позивач не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб. На місці вчинення правопорушення у своїх пояснення, наданих інспектору, позивач не заперечував того факту, що 27.10.2017 о 16:40 годині керував транспортним засобом без ввімкнених фар в режимі ближнього світла та не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб. Позивач вводить в оману суд, адже жодних заяв чи клопотань від нього не надходило.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснив, що постанова винесена ним на місці правомірно, від позивача не надходило жодних заяв чи клопотань, він не заперечував факт порушення ним ПДР України, погодився з вчиненим правопорушенням, звернув увагу, що позов подано через три дні після винесення постанови, позивач вже знав, що фото- та відеофіксація відсутня.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, заперечення до суду надано, однак неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами. В свою чергу, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки реєстраційного документа на транспортний засіб.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону. Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.ч. 1-3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, вказаною постановою зазначено судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Однак, жодним доказом наявність адміністративного правопорушення в діях позивача встановлена не була.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (стаття 74 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наявності доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також правомірності складання та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у зв'язку з чим оскаржувану постанова інспектора роти №1 БУПП в м. Житомирі ДПП Шаділа В. В. про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР №058692 від 27.10.2017, слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8-10, 73, 77, 90, 205, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Інспектора роти №1 БІПП в місті Житомирі ДПП лейтенанта поліції Шаділа Віктора Володимировича, заінтересована особа Управління патрульної поліції в місті Житомирі про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії БР №058692 від 27.10.2017 про накладення на ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено "17" травня 2018 року.

Суддя І. В. Щербаченко