Справа № 820/2023/18
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 р. № 820/2023/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - Скринніка І.А.,

представника відповідача - Косовської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з виробництва та розробки обладнання для вимірювання тиску "Завод Манометр" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення - рішення відповідача від 20.12.2017 р. № та від 20.12.2017 р. №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки перевірки, на підставі яких були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення, ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються наявними у нього первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які, в свою чергу, свідчать про реальне здійснення спірних господарських операцій. Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що зважаючи на наявність матеріалів податкової інформації щодо контрагента позивача (ТОВ «ГРОУТ»), та з наданих до перевірки документів, що свідчать про безтоварність господарських операцій, встановлено відсутність факту реального здійснення спірних господарських операцій. Крім того, представник відповідача посилався на те, що надані позивачем товарно-транспортні накладні щодо перевезення товарно-матеріальних цінностей складені з порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки у товарно-транспортних накладних від 27.04.2017 р. №3М-0000001 та від 10.05.2017 р. №3М-0000001 відсутні реквізити у графі «пункт навантаження», а в товарно-транспортній накладній від 18.05.2017 р. №3М-0000003 у графі «пункт навантаження» зазначено: м. Харків.

У свою чергу, позивачем у відповіді на відзив щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «ГРОУТ» з постачання товару зазначено, що ці операції документально підтверджені та фактично здійснені з метою використання в оподатковуваних операціях, а посилання контролюючого органу на податкову інформацію та перевірку щодо інших юридичних осіб, як на підставу для встановлення його порушень, є безпідставними та необґрунтованими. Також позивачем було вказано, що наявність недоліків у декількох товарно-транспортних накладних не може спростувати документального підтвердження господарських операцій з перевезення (транспортування) вантажів в цілому, у тому числі, за наявності інших первинних документів, які повністю підтверджують факт транспортування та поставки товарів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області №7029 від 22.11.2017р. (а.с. 20) фахівцем Головного управління ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Підприємство з виробництва та розробки обладнання для вимірювання тиску «Завод Манометр» (далі - ТОВ «Завод Манометр», податковий номер 40826029) з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «ГРОУТ» (податковий номер 35073748) за листопад, грудень 2016 року, січень, березень, квітень 2017 року, та подальшому ланцюгу постачання.

За результатами вказаної вище перевірки, був складений акт перевірки № 23611/20-40-14-11-11/40826029 від 06.12.2017р. (а.с. 23-38). Відповідно до висновків акту № 23611/20-40-14-11-11/40826029 від 06.12.2017р. перевіркою встановлено порушення ТОВ «Завод Манометр» вимог 198.1., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 863798,00 грн., у тому числі за листопад 2016 року у сумі 269772 грн., за грудень 2016 року у сумі 594026 грн., зменшення від'ємного значення з ПДВ за січень 2017 року у сумі 155788 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, 20.12.2017р. Головне управління ДФС у Харківській області склало податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Завод Манометр» з податку на додану вартість на 863798 грн. та за штрафними санкціями 215949,50 грн. за порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пункту 201.1, пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а також податкове повідомлення-рішення № на суму завищення від'ємного значення 155788 грн. (а.с. 16-18), які ТОВ «Завод Манометр» отримало по пошті 21.12.2017р. (а.с. 19).

Згідно вимог ст. 56 Податкового кодексу України, 27.12.2017р. ТОВ «Завод Манометр» подало до Державної фіскальної служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № та № (а.с. 39-43), яка була направлена поштою, що підтверджується описом вкладення та квитанцією відділення поштового зв'язку (а.с. 44-45). Дана скарга була отримана Державною фіскальною службою України 16.01.2018р., що підтверджується роздрукуванням з офіційного веб-сайту ДП «Укрпошта» поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 630 (а.с. 46). Крім того, до Головного управління ДФС у Харківській області також 27.12.2017р. було подано повідомлення про оскарження податкових повідомлень-рішень, що підтверджується відбитком штампу відповідача (а.с. 47).

Державною фіскальною службою України відповідно до вимог п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України було прийнято рішення від 05.02.2018р. № 375616/99-99-11-01-02-25 про продовження строку розгляду скарги до 16.03.2018р. (включно) (а.с. 48). 15.03.2018р. рішенням Державної фіскальної служби України скаргу ТОВ «Завод Манометр» залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с.49-51). Рішення Державної фіскальної служби України ТОВ «Завод Манометр» отримано по пошті 19.03.2018р. (а.с. 52-53).

По суті виявлених порушень суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та як наслідок прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, стали висновки про безпідставне віднесення у перевіряємих періодах ТОВ «Завод Манометр» до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ГРОУТ» за відсутності факту реального здійснення цих господарських операцій при наявності матеріалів податкової інформації інших контролюючих органів щодо контрагента позивача та його постачальників.

Суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (згідно із Законом N 1724-VIII від 03.11.2016, до внесення змін Законом N 1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення).

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (згідно із Законом N 1724-VIII від 03.11.2016, до внесення змін Законом N 1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції).

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «ГРОУТ», а саме між ТОВ «Завод Манометр» та ТОВ «ГРОУТ» було укладено Договір поставки №25/10-3 від 25.10.2016 року (а.с. 54-58).

Відповідно до умов зазначеного Договору (пункт 1.1 Договору) Постачальник (ТОВ «ГРОУТ») зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в Договорі, поставляти та передавати у власність Покупцеві (ТОВ «Завод Манометр») продукцію, визначену в специфікаціях або рахунках-фактурах (надалі - специфікація), а Покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в Договорі, прийняти та оплатити Продукцію.

Передача продукції Постачальником здійснюється представнику Покупця, що уповноважений діяти від його імені. За відсутності претензій, Сторони складають видаткову накладну в день передачі продукції представнику Покупця (пункт 3.3 Договору).

На виконання умов вказаного Договору, ТОВ «Завод Манометр» отримало від Продавця (ТОВ «ГРОУТ») продукцію на загальну суму 7418395,20 грн., у тому числі ПДВ 1236399,20 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 470 від 09.11.2016 р. на суму 257484,00 грн., у тому числі ПДВ 42914,00 грн.; № 471 від 09.11.2016 р. на суму 877560,00 грн., у тому числі ПДВ 146260,00 грн.; № 472 від 09.11.2016 р. на суму 1219200,00 грн., у тому числі ПДВ 203200,00 грн.; № 510 від 05.12.2016 р. на суму 2828544,00 грн., у тому числі ПДВ 471424,00 грн.; № 535 від 19.12.2016 р. на суму 258000,00 грн., у тому числі ПДВ 43000,00 грн.; № 21 від 26.01.2017 р. на суму 826440,00 грн., у тому числі ПДВ 137740,00 грн.; № 22 від 26.01.2017 р. на суму 108289,20 грн., у тому числі ПДВ 18048,20 грн.; № 161 від 27.04.2017 р. на суму 441000,00 грн., у тому числі ПДВ 73500,00 грн.; № 176 від 10.05.2017 р. на суму 12348,00 грн., у тому числі ПДВ 2058,00 грн.; № 302 від 18.05.2017 р. на суму 589530,00 грн., у тому числі ПДВ 98255,00 грн., які підписані уповноваженими особами сторін (а.с. 59-61, 63, 65, 67-68, 70, 72, 74).

За придбану за договором поставки продукцію ТОВ «Завод Манометр» була здійснена оплата на загальну суму 7422265,20 грн., у тому числі ПДВ на суму 1237044,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та не спростовується контролюючим органом: № 13 від 18.11.2016 р. на суму 877560,00 грн., у тому числі ПДВ 146260,00 грн. (згідно рахунку № 606 від 09.11.2016 р.); № 14 від 18.11.2016 р. на суму 257484,00 грн., у тому числі ПДВ 42914,00 грн. (згідно рахунку № 607 від 09.11.2016 р.); № 48 від 16.12.2016 р. на суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ 83333,33 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 50 від 20.12.2016 р. на суму 258000,00 грн., у тому числі ПДВ 43000,00 грн. (згідно рахунку № 691 від 19.12.2016 р.); № 52 від 20.12.2016 р. на суму 142000,00 грн., у тому числі ПДВ 23666,67 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 42 від 19.01.2017 р. на суму 317270,80 грн., у тому числі ПДВ 52878,47 грн. (згідно рахунку № 606 від 09.11.2016 р.); № 43 від 19.01.2017 р. на суму 82729,20 грн., у тому числі ПДВ 13788,20 грн. (згідно рахунку № 22 від 17.01.2017 р.); № 80 від 08.02.2017 р. на суму 25560,00 грн., у тому числі ПДВ 4260,00 грн. (згідно рахунку № 22 від 17.01.2017 р.); № 81 від 08.02.2017 р. на суму 274440,00 грн.. у тому числі ПДВ 45740,00 грн. (згідно рахунку № 606 від 09.11.2016 р.); № 85 від 15.02.2017 р. на суму 234729,20 грн., у тому числі ПДВ 39121,53 грн. (згідно рахунку № 606 від 09.11.2016 р.); № 86 від 15.02.2017 р. на суму 200000,00 грн., у тому числі ПДВ 33333,33 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 88 від 16.02.2017 р. на суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ 83333,33 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 91 від 24.02.2017 р. на суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ 83333,33 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 93 від 27.02.2017 р. на суму 500000,00 грн, у тому числі ПДВ 83333,33 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 124 від 14.03.2017 р. на суму 151650,00 грн., у тому числі ПДВ 25275,00 грн. (згідно рахунку № 140 від 13.03.2017 р.); № 125 від 14.03.2017 р. на суму 121170,00 грн., у тому числі ПДВ 20195,00 грн. (згідно рахунку № 141 від 13.03.2017 р.); № 130 від 16.03.2017 р. на суму 1000000,00 грн., у тому числі ПДВ 166666,67 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 132 від 20.03.2017 р. на суму 705744,00 грн., у тому числі ПДВ 117624,00 грн. (згідно рахунку № 608 від 09.11.2016 р.); № 133 від 28.03.2017 р. на суму 280100,00 грн., у тому числі ПДВ 46683,33 грн. (згідно рахунку № 140 від 13.03.2017 р.); № 134 від 28.03.2017 р. на суму 188660,00 грн., у тому числі ПДВ 31443,33 грн. (згідно рахунку № 141 від 13.03.2017 р.); № 180 від 18.04.2017 р. на суму 131170,00 грн., у тому числі ПДВ 21861,67 грн. (згідно рахунку № 141 від 13.03.2017 р.); № 181 від 18.04.2017 р. на суму 12348,00 грн., у тому числі ПДВ 2058,00 грн. (згідно рахунку № 221 від 18.04.2017 р.); № 188 від 25.04.2017 р. на суму 161650,00 грн., у тому числі ПДВ 26941,67 грн. (згідно рахунку № 140 від 13.03.2017 р.) (а.с. 88-98).

Оплата за поставлений товар була здійснена позивачем згідно рахунків на оплату, виписаних ТОВ «ГРОУТ», а саме: № 606 від 09.11.2016 р., № 607 від 09.11.2016 р., № 608 від 09.11.2016 р., № 691 від 19.12.2016 р., № 22 від 17.01.2017 р., № 140 від 13.03.2017 р., № 141 від 13.03.2017 р., № 221 від 18.04.2017 р. (а.с. 80-87).

Продукція відповідно до умов пункту 3.2 Договору була доставлена автомобільним транспортом зі складу постачальника (автомобільний перевізник ПрАТ «Мехтранс»), що підтверджується договором про надання транспортних послуг від 01.11.2016 року з додатками (а.с. 76-79) та товарно-транспортними накладними № 1 від 09.11.2016 р., № 2 від 05.12.2016 р., № 3 від 19.12.2016 р., № 3 від 26.01.2017 р., № ЗМ-0000001 від 27.04.2017 р., №ЗМ- 0000001 від 10.05.2017 р., №ЗМ-0000003 від 18.05.2017 р. (а.с. 62, 64, 66, 69, 71, 73, 75), копії яких були надані контролюючому органу під час перевірки (а.с. 22).

Придбану за вказаним договором поставки продукцію (деталі) ТОВ «Завод Манометр» використало в господарській діяльності, а саме, для виробництва панелів датчиків тиску, які були необхідні для їх виготовлення, що підтверджується Витягом з конструкторської документації (а.с. 99).

Після виготовлення панелів датчиків тиску, останні були реалізовані замовнику - Товариству з обмеженою відповідальністю Кузнецовське налагоджувально-монтажне підприємство «Електропівденмонтаж» згідно договору поставки № 25/10-1 від 25.10.2016 р. зі специфікаціями (а.с. 101-106), що також підтверджується видатковою накладною №3М-0000001 від 09.11.2016 р., довіреністю № 239 від 08.11.2016 р., товарно-транспортною накладною № 2 від 09.11.2016 р., виписками з банківського рахунку щодо проведення оплати по договору № 25/10-1 від 25.10.2016 р. (а.с. 107-114).

Згідно наданої позивачем інформації з ЄДРПОУ (а.с. 115-116), що також не заперечується відповідачем, виробництво панелів датчиків тиску узгоджується з зареєстрованими видами діяльності ТОВ «Завод Манометр».

З наданого позивачем штатного розпису підприємства (а.с. 100) вбачається, що у ТОВ «Завод Манометр» є в наявності відповідні працівники, а саме інженери, механіки, слюсарі, електрозварники тощо, необхідні для відповідного виробництва підприємства, що також не заперечується відповідачем.

За наслідками вищевказаної господарської операції, ТОВ «Завод Манометр» отримало від ТОВ «ГРОУТ» податкові накладні на загальну суму 7422265,10 грн., у тому числі ПДВ 1237044,18 грн., які були відображені контролюючим органом в акті перевірки позивача.

Згідно акту перевірки позивача, суму податку на додану вартість за отриманими податковими накладними позивачем включено до складу податкового кредиту на загальну суму 1237044,18 грн., у тому числі за листопад 2016 року у сумі 392374 грн., за грудень 2016 року у сумі 514424,0 грн., за січень 2017 року у сумі 155788,20 грн., за березень 2017 року у сумі 123596,66 грн., за квітень 2017 року у сумі 50861,32 грн., податкові накладні відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ (стор. акту перевірки - 6).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, даний договір визнається судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентом позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до контрагента позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару визнається судом належним та допустимим доказом реальності вчинених між позивачем та контрагентом позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентом.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договором, укладеним з контрагентом іншого результату, ніж поставки товару та отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ «Завод Манометр», наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки контролюючого органу щодо нереальності господарської операції між позивачем та зазначеним контрагентом ґрунтуються, зокрема, на результатах опрацьованої зібраної податкової інформації від 03.08.2017р. №756/20-40-14-21-06/35073748 щодо ТОВ «ГРОУТ» (а.с. 128-150), складеної ГУ ДФС у Харківській області. Однак, суд не може брати до уваги зазначену інформацію в підтвердження нереальності господарської операції, оскільки така містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача та його постачальників, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Одночасно з тим, представником відповідача не надано доказів в підтвердження того, що представник контролюючого органу здійснював виїзд за місцем доставки (пункт розвантаження) придбаного у ТОВ «ГРОУТ» товару, що було вказане у відповідних ТТН: Харківська обл., м. Мерефа, вул. Революції, 1, та м. Харків, пров. Чайкіної Лізи, 17 (місцезнаходження юридичної особи), а тим самим відповідач не має відповідних доказів про відсутність складу за відповідними адресами зазначеними в ТТН. Таким чином, відповідач не довів суду належними доказами неможливість доставки придбаного у ТОВ «ГРОУТ» товару за адресами вказаними у відповідних ТТН.

У судовому засіданні представником позивача надані пояснення, відповідно до яких у м. Мерефа (пункт розвантаження зазначений в спірних ТТН) знаходяться склади ТОВ «Завод Манометр» та основне виробництво підприємства.

Більш того, умовами спірного договору поставки передбачено, що поставка продукції окремими партіями, згідно Специфікацій до договору, здійснюється, як правило, за рахунок та транспортом постачальника на умовах EXW (Інкотермс 2010) м. Харків, склад Постачальника, якщо інше не передбачено Специфікацією (пункт 3.2 договору).

Згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010, термін «EXW» передбачає, що за умовами поставки продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки по поставці, коли він надав товар в розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому вказаному місці.

У ході розгляду даної справи представник відповідача не заперечував, що законодавство не забороняє суб'єктам господарювання здійснювати доставку товару в будь-яку точку розташування складу, навіть по при те, що в самому договорі може бути зазначена й інша адреса розташування складських приміщень.

Наведена позиція кореспондується з положеннями статті 909 ЦК України, яка обумовлює право отримувача вантажу самостійно визначити місце доставки.

Крім того, чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, суд зазначає, що, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Положенням абз. 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Жодних зауважень щодо відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних по операціям ТОВ «Завод Манометр» з ТОВ «ГРОУТ», а також відсутність первинних документів за цією господарською операцією, в акті перевірки не має та не висловлювалось у судовому засіданні представником відповідача. В свою чергу, недекларування контрагентом результатів операції знаходиться поза межами відповідальності ТОВ «Завод Манометр» та не може тягнути за собою зменшення податкового кредиту з ПДВ.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарської операції, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

Стосовно надання постачальником при відвантаженні продукції супровідної документації (за наявності та узгодженням) згідно пункту 5.4 Договору поставки № 25/10-3 від 25.10.2016 р., представником позивача в судовому засіданні надано сертифікати якості (копії яких приєднано до матеріалів справи), які видавалися постачальником, а саме, сертифікати якості № 3745 від 24.01.2017 р., №3869 від 25.04.2017 р. на труби із марки сталі 08х18Н10Т, а також на уголок 35х35х4 мм та кутник 35х35х4мм, поставлені відповідно до вищезазначених видаткових накладних.

Також, представником позивача надані пояснення про те, що в підтвердження якості використаних матеріалів зазначені сертифікати ТОВ «Завод Манометр» надавало і споживачам кінцевого продукту (панелей датчиків). Щодо клапанів запірних представником позивача пояснено, що така продукція проходила вхідний контроль, а в подальшому, після додаткового опрацювання підприємством як комплектації, вона входила до складу готового виробу (вузла), який вже може мати окремий індивідуальний паспорт і номер.

Стосовно посилань відповідача на виявлені помилки в товарно-транспортних накладних щодо перевезення товарно-матеріальних цінностей, а саме: у товарно-транспортних накладних від 27.04.2017 р. №3М-0000001 та від 10.05.2017 р. №3М-0000001 відсутні реквізити у графі «пункт навантаження», а в товарно-транспортній накладній від 18.05.2017 р. №3М-0000003 у графі «пункт навантаження» зазначено: м. Харків, суд зазначає наступне.

Відповідно до Роз'яснень інформаційного листа від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 Вищого адміністративного суду України, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Господарські операції ТОВ «Завод Манометр» з його контрагентом підтверджуються наведеними вище документами первинного бухгалтерського обліку, які також досліджувались контролюючим органом під час проведення перевірки позивача, та підтверджують здійснення руху активів та зміни у власному капіталі та зобов'язаннях позивача.

Разом з тим, відсутність в товарно-транспортних накладних інформації про пункт навантаження за наявності інших даних, які ідентифікують товар, автомобіль та інше, та за наявності первинних документів (видаткових накладних, рахунків, платіжних доручень та інших), які підтверджують факт транспортування та поставки товарів, не свідчить про порушення позивачем податкового законодавства.

На підставі вищевикладеного, висновок відповідача стосовно завищення податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «ГРОУТ» спростовується наведеними нормами податкового законодавства.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими та безпідставними, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на його підставі, - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно позивача податкових повідомлень-рішень від 20.12.2017 р. № та від 20.12.2017 р. №.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з виробництва та розробки обладнання для вимірювання тиску "Завод Манометр" ( 61052, м. Харків, пров. Чайкіної Лізи, буд.17, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ( 61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.12.2017 р. № та від 20.12.2017 р. №, які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з виробництва та розробки обладнання для вимірювання тиску "Завод Манометр" .

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з виробництва та розробки обладнання для вимірювання тиску "Завод Манометр" (61052, м. Харків, пров. Чайкіної Лізи, буд.17, ) у розмірі 18533,03 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять три гривні 03 копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.