Справа № 808/2167/17
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2018 року справа № 808/2167/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроплюс-Сервіс» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2017 р. (суддя Батрак І.В.) в справі № 808/2167/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроплюс-Сервіс» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроплюс-Сервіс» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2017 р. про застосування штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 20% в сумі 119368,20 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову з підстав неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, прийняти нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що питання своєчасності сплати податків за період 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. було предметом документальної планової виїзної перевірки позивача, що оформлена актом перевірки № 158/08-01-14-01/33471898 від 27.03.2017 р., проте такою перевіркою не встановлено порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість. При цьому висновок суду першої інстанції, що предметом планової перевірки не було питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, є неправильним та таким, що спростовується змістом акту планової перевірки. Крім того, є безпідставним зазначення, що камеральною перевіркою встановлено несвоєчасне перерахування позивачем коштів, що залишаються в розпорядженні сільськогосподарського підприємства, на спеціальний рахунок за лютий 2014 р., оскільки таке порушення не мале місця. Контролюючим органом безпідставно застосовано загальні норми нарахування та сплати податку на додану вартість, оскільки позивач є сільськогосподарським підприємством, і тільки з 01.01.2017 р. позивач вважаться платником податку на додану вартість на загальних підставах у зв'язку з втратою чинності ст. 209 Податкового кодексу України.

На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно врахована правова позиція, висловлена Верховним Судом України в справі № 2а/2370/2588/2012, оскільки в цій справі розглядались інші правовідносини; не звернуто уваги, що стаття 126 Податкового кодексу України стосується виключно порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток, рентної плати та не може застосовуватися до податкових зобов'язань з податку на додану вартість; не враховано порушення контролюючим органом приписів п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України в частині застосування штрафних санкцій після закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ТОВ «Агроплюс-Сервіс» () є юридичною особою, яка зареєстрована 08.04.2005 р., з 06.02.2009 р. зареєстровано як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, про що свідчить свідоцтво № 100186986 НБ № 086732.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: 01.11.0 Вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесення до інших класів рослинництва; 01.21.0 Розведення великої рогатої худоби; 01.22.0 Розведення овець, кіз, коней; 01.23.0 Розведення свиней; 51.21.0 Оптова торгівля зерном та кормами для тварин; 51.11.0 Посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовою особою ГУ ДФС у Запорізькій області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податкової звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН позивача за лютий 2014 р., березень 2015 р. про несвоєчасну сплату, результати якої оформлено актом № 69/08-25-12-01/33471898 від 12.04.2017 р., в якому відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, оскільки платником податку несвоєчасно сплачено суму грошового зобов'язання, задекларовану у податкових деклараціях зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, за періоди: лютий 2014 року, декларація № від 19.03.2014 на суму 147 177,00 грн., граничний термін сплати 30.03.2014, фактично сплачено 12.05.2014 у сумі 41 952,00 грн., кількість днів затримки 43 дні; березень 2015 року, декларація № від 16.04.2015 на суму 702 060,00 грн., граничний термін сплати 30.04.2015, фактично сплачено 07.07.2015 у сумі 100 000,00 грн., кількість днів затримки 68 дні, фактично сплачено 08.07.2015 у сумі 100 000,00 грн., кількість днів затримки 69 дні, фактично сплачено 09.07.2015 у сумі 200 000,00 грн., кількість днів затримки 70 дні, фактично сплачено 10.07.2015 у сумі 90 000,00 грн., кількість днів затримки 71 дні, фактично сплачено 13.07.2015 у сумі 64 889,00 грн., кількість днів затримки 74 дні, відповідальність за що передбачено п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2017, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 119 368,20 грн., що становить 20% несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 596 841,00 грн., розмір якого передбачено п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Протягом 2014-2015 років позивач був зареєстрований як сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. В періоді, який перевірявся, здійснював облік та подавав декларацію за операціями, що підлягають спеціальному режиму оподаткування. В той же час, позивачем порушено строки перерахування (акумулювання) на свій спеціальний рахунок сум узгоджених зобов'язань з податку на додану вартість зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по податковим деклараціям за звітні періоди: лютий 2014 року, березень 2015 року.

Загальна сума задекларованих грошових зобов'язань з податку на додану вартість зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по деклараціям у вищезазначені періоди, строки перерахування (акумулювання) яких пропущено позивачем, складає 596 841,00 грн.

Зважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем до позивача штраф у розмірі 20 % у сумі 119 368,20 грн. спірним податковим повідомленням-рішенням.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ГУ ДФС проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податкової звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) ТОВ «Агроплюс-Сервіс» за лютий 2014 р., березень 2015 р., результати якої оформлено актом № 69/08-25-12-01/33471898 від 12.04.2017 р., яким встановлено порушення ТОВ «Агроплюс-Сервіс» п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов'язання, задекларованої у податкових деклараціях зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, за лютий 2014 р. та березень 2015 р., а саме по декларації № від 19.03.2014 р. за лютий 2014 р. податкове зобов'язання в сумі 147 177,00 грн. по граничному терміну сплати 30.03.2014 р. фактично сплачено 12.05.2014 р. у сумі 41 952,00 грн., кількість днів затримки - 43 дні; по декларації № від 16.04.2015 р. за березень 2015 р. на суму 702 060,00 грн. по граничному терміну сплати 30.04.2015 р. фактично сплачено 07.07.2015 р. у сумі 100 000,00 грн., кількість днів затримки - 68 днів, фактично сплачено 08.07.2015 р. у сумі 100 000,00 грн., кількість днів затримки - 69 днів, фактично сплачено 09.07.2015 р. у сумі 200 000,00 грн., кількість днів затримки - 70 днів, фактично сплачено 10.07.2015 р. у сумі 90 000,00 грн., кількість днів затримки - 71 день, фактично сплачено 13.07.2015 р. у сумі 64 889,00 грн., кількість днів затримки - 74 дні, відповідальність за що передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2017 р., яким до ТОВ «Агроплюс-Сервіс» застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 119 368,20 грн., що становить 20% несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 596 841,00 грн., розмір якого передбачено п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Протягом 2014-2015 років позивачем як сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість здійснювався облік та подавались декларації за операціями, що підлягають спеціальному режиму оподаткування. За змістом акту перевірки позивачем порушено строки перерахування (акумулювання) на свій спеціальний рахунок сум узгоджених зобов'язань з податку на додану вартість зі спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по податковими деклараціями за лютий 2014 р. та березень 2015 р.

За приписами п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України в редакції, чинній станом на лютий 2014 р., згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України в редакції, чинній станом на березень 2015 р., встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Для перерахування суми податку із рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм акумулювання сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства і рибальства (далі - сільськогосподарські підприємства) на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг) визначає Порядок

акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 р. № 11 (далі - Порядок № 11).

Пунктом 3 Порядку № 11 в редакції, чинній станом як на лютий 2014 р., так й на березень 2015 р., визначено, що на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період.

Тобто, податковим обов'язком сільськогосподарського підприємства - суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у контексті спірних правовідносин є складання податкової декларації, її подання в строки, встановлені статтею 203 Податкового кодексу, за відповідний період в електронному вигляді до контролюючого органу, а також перерахування різниці між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Відповідальність платників податків за порушення правил сплати (перерахування) податків встановлена статтею 126 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 126.1 якої у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оскільки позивачем різниця між сумою податкового зобов'язання за звітні (податкові) періоди (лютий 2014 р. та березень 2015 р.) та сумою податкового кредиту таких періодів з поточного рахунку на спеціальний рахунок у строк, встановлений статтею 203 Податкового кодексу України для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету, не перерахована, а таке перерахування здійснено із затримкою на 43 дні (по декларації за лютий 2014 р.) та на строк від 68 днів до 74 дня (по декларації за березень 2015 р.), є обґрунтованим застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням № від 13.05.2017 р. у розміру 20% погашеної (перерахованої) суми, тому є правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи апелянта про неправильний висновок камеральної перевірки щодо встановлення несвоєчасного перерахування позивачем коштів, що залишаються в розпорядженні сільськогосподарського підприємства, на спеціальний рахунок за лютий 2014 р., оскільки таке порушення не мале місця, суд вважає необґрунтованими. В обґрунтування такого висновку позивач вказує на перерахування у лютому та березні 2014 р. суми податку на додану вартість відповідними платіжними дорученнями. Проте, таке посилання є безпідставним, оскільки з платіжних доручень про перерахування суми податку на додану вартість № 180 від 03.03.2014 р. та № 118 від 19.02.2014 р. вбачається, що перерахування суми податку на додану вартість здійснено за терміном 19.02.2014 р. та 03.03.2014 р., тобто по податковою декларацією за січень 2014 р., а не за лютий 2014 р.

Також суд вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що контролюючим органом безпідставно застосовано загальні норми нарахування та сплати податку на додану вартість, оскільки позивач є сільськогосподарським підприємством, і тільки з 01.01.2017 р. позивач вважаться платником податку на додану вартість на загальних підставах у зв'язку з втратою чинності ст. 209 Податкового кодексу України.

Як зазначено вище, податковим обов'язком позивача як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у контексті спірних правовідносин є, зокрема, перерахування різниці між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету, а тому порушення такого строку вважається порушенням правил сплати (перерахування) податків, відповідальність за що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

Зазначення апелянта, що відповідальність за статтею 126 Податкового кодексу України може стосуватися виключно порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток, рентної плати та не може застосовуватися до податкових зобов'язань з податку на додану вартість є хибним через те, що диспозицією п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, чітко встановлені підстави відповідальності - несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом.

Апелянтом приведена редакція диспозиції п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України в редакції, що не була чинна на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та передбачала відповідальність за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом. Суд зазначає, що й така редакція п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу передбачала відповідальність за несплату у встановлені строки узгодженої суми грошового зобов'язання (тобто, з будь-якого податку) та/або авансових внесків з податку на прибуток, рентної плати.

Щодо доводів про неврахування судом першої інстанції порушення контролюючим органом приписів п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України в частині застосування штрафних санкцій після закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, суд вказує на не встановлення такого порушення та розгляд таких доводів позивача судом першої інстанції, яким обґрунтовано зазначено, що датою фактичної сплати зобов'язання (перерахування на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість) є 12.05.2014 р., тобто штрафні санкції застосовано у межах строку 1095 днів.

Також є необґрунтованими доводи апелянта, що питання своєчасності сплати податків за період 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. було предметом документальної планової виїзної перевірки позивача, що оформлена актом перевірки № 158/08-01-14-01/33471898 від 27.03.2017 р., проте такою перевіркою не встановлено порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

За приписами абз. 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок.

Тобто, контролюючому органу законодавством заборонено проведення документальних позапланових перевірок за пп. 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу, якщо аналогічні питання перевірялись під час попередніх перевірок. В цьому ж випадку контролюючим органом проведена камеральна перевірка, що не заборонено законом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроплюс-Сервіс» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2017 р. в справі № 808/2167/17 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2017 р. в справі № 808/2167/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроплюс-Сервіс» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14.05.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14.05.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко