Справа № 815/1366/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1366/18
УХВАЛА

14 травня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Сердюк І.С.

сторін:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача не з'явився

представника третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 (адвоката ОСОБА_4 за довіреністю) про скасування заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього (дитини - сироти) ОСОБА_6 до державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37359870 від 02.10.2017 12:12:54, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,1 кв.м. за ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 30.03.2018 р. частково задоволено заяву ОСОБА_5 в інтересах малолітнього (дитини-сироти) ОСОБА_6 про забезпечення позовних вимог.

Заборонено акредитованим суб'єктам, які виконують функції державних реєстраторів прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

07.05.2018 р. за вхід. № 12555/18 надійшло клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 (адвоката ОСОБА_4 за довіреністю) про скасування заходів забезпечення позову, яке обґрунтовано наступним.

В ухвалі від 30.03.2018 р. зазначено, що наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та спрямований лише на збереження існуючого становища ОСОБА_6 (дитини-сироти) до розгляду справи по суті.

Однак, такого висновку суд дійшов спираючись на викривлені, неправдиві та двозначні обставини, викладені в позовній заяві та заяві про забезпечення позову.

Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачка зазначила, що вона змушена звертатися до суду за захистом прав малолітнього ОСОБА_6, оскільки останнього незаконно було позбавлено права власності на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно долучених відповідачем до матеріалів справи доказів, а саме: Інформаціїз реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна №120555299 від 13.04.2018 року встановлено, що після реєстрації права власності ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1) з 20.11.2013 року по 02.10.2017 року (проведення оскаржуваної реєстрації), жодних інших прав власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано не було.

З вищенаведеного виходить, що малолітній ОСОБА_6 не набував права власності на вищевказане майно у встановленому законом порядку, отже його право не могло бути порушене.

Крім того, позивач злісно зловживає своїми процесуальними правами, приховує інформацію від суду, чим грубо порушує права ОСОБА_3. Це підтверджується наступним.

Позивач приховав від суду той факт, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа №522/16798/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа: орган опіки та піклування ПРА ОМР про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За захистом своїх прав ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси ще 13.08.2015 року, однак, до теперішнього часу, не відбулося жодного судового засідання, оскільки відповідачі, зловживаючи своїми процесуальними правами, в різний час подали 3 апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження, кожна з яких була відхилена Апеляційним судом Одеської області, однак кожного разу справа передавалася до суду апеляційної інстанції, що в свою чергу призвело до затягування розгляду справи на 3 роки.

Позивач приховав від суду той факт, що 13 серпня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. було видане Свідоцтво про те, що нотаріусом 23.05.2014 року заяву (повідомлення з вимогою про усунення порушення, основного зобов'язання в 30-денний термін) ОСОБА_3 передано ОСОБА_8 особисто, зареєстроване в реєстрі за №1282, що вже станом на липень 2014 року, тобто ще до смерті ОСОБА_8 було підставою для звернення стягнення на предмет договору, у спосіб, передбачений договором.

Позивач навмисно приховує від суду той факт, що 28 серпня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 отримано вимогу (претензію) до спадкоємців від ОСОБА_3 про обов'язок задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Документ зареєстровано в журналі обліку та реєстрації спадкових справ за №5 та долучено до Спадкової справи №03/2014. Разом з Вимогою було додане Свідоцтво про те, що нотаріусом 23.05.2014 року заяву (повідомлення з вимогою про усунення порушення основного зобов'язання в 30-денний термін) ОСОБА_3 передано ОСОБА_8 особисто.

Позивач приховав від суду той факт, що починаючи з 2014 року до березня 2018 року нежитлове приміщення (не квартира), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 передавалось в оренду стороннім особам, що і було можливо причиною затягування розгляду справи в Приморському районному суді м. Одеси і є головною причиною забезпечення даного позову, в тому числі шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження нежилим приміщенням загальною площею 84,1 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1, в тому - числі проникати та входити до вказаного нежилого приміщення, укладати договори щодо оренди нежилого приміщення, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

Представник третьої особи ОСОБА_3 (адвоката ОСОБА_4 за довіреністю) в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представники позивача (ОСОБА_1, ОСОБА_2 за довіреністю) заперечували щодо скасування заходів забезпечення, в обґрунтування заявленої правової позиції зазначили.

По перше: ОСОБА_8 померла 10.08.2014 р. і саме ця дата є днем відкриття спадку для малолітнього ОСОБА_6, оскільки він постійно мешкав із матір'ю. Відсутність свідоцтва про право на спадок не позбавляє його такого права (ст.ст. 1220, 1268, 1296 ЦК України).

По друге: щодо зловживання процесуальними правами в ході розгляду справи №522/16798/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа: орган опіки та піклування ПРА ОМР про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Представники позивача вказують, що вчинені ними дії по оскаржуваною ухвал про відкриття провадження дійсно мали місце. Однак, подання апеляційних скарг на процесуальні рішення суду це є правом учасника справи.

По третє: щодо умисного приховування від суду факту наявності свідоцтва від 13.08.2014 р., виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. про те, що нотаріусом 23.05.2014 року заяву (повідомлення з вимогою про усунення порушення, основного зобов'язання в 30-денний термін) ОСОБА_3 передано ОСОБА_8 особисто, зареєстроване в реєстрі за №1282 тобто ще до смерті ОСОБА_8.

Вищевказані документи до спадкоємців ОСОБА_8 не надходили, а тому факт приховування відсутній.

По четверте: щодо передачі в оренду спадкоємцями ОСОБА_8 у період з 2014 р. по березень 2018 р. нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

По вказаній адресі розміщувалось приватне підприємство, яке належало цивільному чоловіку ОСОБА_8 - ФОП ОСОБА_13, який у вказаний період знаходився у вказаному приміщенні і сплачував лише за комунальні послуги.

З 24.03.2018 р. ФОП ОСОБА_13 уклав договір оренди з ОСОБА_3 на підставі наявних у нього документів.

В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали своє заперечення та просили відмовити у скасуванні заходів забезпечення по справі.

Вирішуючи питання щодо скасування заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п'яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглядаючи та вирішуючи подану заяву, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, вислухавши думку присутніх у судовому засіданні представників позивача, а також оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданого клопотання та відсутність підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову, оскільки, за переконанням суду, станом на час розгляду та вирішення поданої заяви представником третьої особи не спростовано обставини, на підставі яких судом вжито заходів забезпечення позову.

Зокрема суд вважає за необхідне зазначити таке.

Метою Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей є сприяння застосуванню зазначених вище Конвенцій. Верховна Рада України прийняла Закон України про приєднання до цієї Конвенції 14 вересня 2006 року. Конвенція набула чинності для України 1 лютого 2008 року.

Конвенція дозволяє визначити:

обсяг повноважень державних органів стосовно вжиття заходів захисту дитини, які є необхідними у конкретному випадку;

вибір права, яке застосовують держави при вирішенні питань, пов'язаних із захистом особи або майна дитини;

порядок виконання заходів, які було вжито іншою державою з метою захисту особи або майна дитини;

зобов'язання кожної з Договірних держав призначити Центральний орган, функції та обов'язки таких Центральних органів, а також дії держав з метою виконання положень Конвенції.

Конвенція охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності, опіки, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, піклування та аналогічних інститутів, влаштування дитини в прийомну сім'ю або в установи опіки і піклування, нагляду з боку державного органу за дитиною, яка перебуває під опікою, а також вжиття заходів з метою захисту особи або майна дитини.

За загальним правилом, визначеним у Конвенції, компетентними вживати заходи для захисту дитини чи її майна є судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини. Вони зберігають свою юрисдикцію і у тих випадках, коли відбулося неправомірне переміщення або утримування дитини, доти, доки дитина не набуде постійного місця проживання в іншій Державі.

Як виняток, компетентний орган може звернутися з проханням до іншого компетентного органу вжити заходів захисту, якщо вважає, що це сприятиме кращому захисту найвищих інтересів дитини. Таким компетентним органом, до якого звертаються, може бути компетентний орган тієї держави: громадянином якої є дитина; в якій знаходиться майно дитини; до органів якої подано заяву про розірвання шлюбу, окреме проживання або про визнання шлюбу недійсним; або з якою дитина має істотний зв'язок. І навпаки, зазначені органи також можуть ініціювати заходи захисту, якщо вони вважають їх необхідними.

У будь-якому невідкладному випадку органи будь-якої Договірної Держави, на території якої перебуває дитина або майно, яке належить дитині, мають право вжити будь-яких необхідних заходів захисту, які мають тимчасовий характер.

З урахуванням вказаних положень, суд вважає, що захист прав пересічної людини (дитини) - це захист основ життя. Суд свідомо акцентує на первинності природних прав людини стосовно державного права, на їх зв'язку із основами людського буття, принципами права, для того, щоб підкреслити нагальну необхідність із забезпечення та захисту. Ці права слугують гарантією індивідуальної автономії та свободи, засобом захисту суб'єктів від свавілля з боку держави.

За загальним правилом національного законодавства, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у визначений у законом 6 -ти місячний строк з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини - це односторонній правочин, який може бути вчинений двома способами: вчинення юридичної дії - подання заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини; вчинення дії, яка свідчить про фактичне прийняття спадщини - це постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за умови, що протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, спадкоємець не заявив про відмову від неї.

Щодо малолітньої, неповнолітньої особи, вважається, що вони прийняли спадщину за умови, що не відмовилися від неї в особі батьків або за їх згодою та з дозволу органу опіки та піклування. Законодавець з метою захисту прав малолітніх та неповнолітніх дітей закріплює безумовний принцип прийняття ними спадщини, тобто це означає, що якщо спадкоємці на момент відкриття спадщини були малолітніми чи неповнолітніми дітьми, і з якихось причин батьки або опікуни чи піклувальники не подали заяву про прийняття ними спадщини від імені та в інтересах дітей спадкодавця і не відмовилися від спадщини, вважається, що спадщину діти прийняли. Таким чином, закон ставить інтереси малолітніх і неповнолітніх спадкоємців під особливий захист.

Разом з цим, суд вважає необґрунтованими та недоведеними посилання представника третьої особи на нібито зловживання процесуальними правами позивачем по даній справі, які вчинені при розгляді цивільної справи № 522/16798/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа: орган опіки та піклування ПРА ОМР про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Представником третьої особи ОСОБА_4 вказано про це лише в клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, але не надано жодних письмових доказів, які б це підтверджували.

В свою чергу, представниками позивача факт зловживання процесуальними правами заперечувався, але також тільки в письмових поясненнях, наданих в судовому засідання, знову ж таки без підтвердження письмовими доказами.

А отже, у суду відсутня можливість надати обґрунтовану оцінку мотивам як представника третьої особи, так і представників позивача.

Крім викладеного, суд звертає увагу, що оцінку зловживання процесуальними правами в цивільній справі має право надавати суд, який розглядає цивільну справу.

Щодо факту отримання Вимоги.

Суд не надає оцінку обставинам отримання чи не отримання Вимоги під час розгляду питання про забезпечення позову. Вказані питання підлягають з'ясуванню під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Щодо заперечення представника третьої особи про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження нежилим приміщенням, загальною площею 84,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі проникати та входити до вказаного нежилого приміщення, укладати договори щодо оренди нежилого приміщення, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

Суд звертає увагу, що в цій частині в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом було відмовлено.

Європейський суд у п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальний виклад кожного аргументу. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, пов'язані з законодавством, традиціями, юридичними висновками, формулюванням рішень, що існують у державах-учасницях. Таким чином, питання про те, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що вбачається зі ст. 6 Конвенції, може бути з'ясовано тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Керуючись ст. ст. 150, 157, 242, 256, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника третьої особи (адвоката ОСОБА_4 за довіреністю) про скасування заходів забезпечення позову у справі № 815/1366/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Потоцька Н.В.