Справа № 805/2393/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. Справа№805/2393/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі УПФ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 лютого 2018 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням УПФ йому відмовлено у призначенні пенсії із посиланням на недостатність пільгового стажу за списком №2. УПФ не зарахувало до пільгового стажу періоди роботи з 08.10.1984 року по 27.11.1984 року в якості першого помічника бурильника 4 го розряду, з 28.11.1984 року по 01.06.1986 року в якості бурильника 5 го розряду, з 02.06.1986 року по 11.08.1987 року в якості бурового майстра, з 12.08.1987 року по 15.12.1992 року в якості начальника ділянки в Добропільській геологорозвідувальній експедиції, з 18.12.1992 року по 13.02.1994 року в якості гірничого робітника 2го розряду з повним робочим днем в шахті, з 14.02.1994 року по 03.12.1996 року в якості підземного майстра з повним робочим днем в шахті.

Позивач вважає таке рішення УПФ протиправним, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.

Виходячи з наведеного, позивач просить: 1) визнати дії Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області неправомірними; 2) скасувати рішення начальника Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07.03.2018 року № 760 про відмову в призначенні пенсії; зобовязати Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи, за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 08.10.1984 року по 27.11.1984 року в якості першого помічника бурильника 4 го розряду, з 28.11.1984 року по 01.06.1986 року в якості бурильника 5 го розряду, з 02.06.1986 року по 11.08.1987 року в якості бурового майстра, з 12.08.1987 року по 15.12.1992 року в якості начальника ділянки в Добропільській геологорозвідувальній експедиції, з 18.12.1992 року по 13.02.1994 року в якості гірничого робітника 2го розряду з повним робочим днем в шахті, з 14.02.1994 року по 03.12.1996 року в якості підземного майстра з повним робочим днем в шахті; 3) зобовязати Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 07.03.2018 року про призначення пенсії за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 08.10.1984 року по 27.11.1984 року в якості першого помічника бурильника 4 го розряду, з 28.11.1984 року по 01.06.1986 року в якості бурильника 5 го розряду, з 02.06.1986 року по 11.08.1987 року в якості бурового майстра, з 12.08.1987 року по 15.12.1992 року в якості начальника ділянки в Добропільській геологорозвідувальній експедиції, з 18.12.1992 року по 13.02.1994 року в якості гірничого робітника 2го розряду з повним робочим днем в шахті, з 14.02.1994 року по 03.12.1996 року в якості підземного майстра з повним робочим днем в шахті.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у пятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

27 квітня 2018 року від представника УПФ надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що 27.02.2018 року позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії. Рішенням від 07.03.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії. Як зазначає представник відповідача, у трудовій книжці позивача відсутні записи про безпосередню зайнятість на польових геологорозвідувальних роботах. Тому на думку представника відповідача в даному випадку підлягає застосуванню п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Як зазначає представник відповідача, довідка встановленого зразка відповідно до п. 20 вказаного порядку, позивачем не була надана.

Крім того, представник відповідача зазначає, що період роботи ОСОБА_1 з 18.12.1992 року по 13.02.1994 року в якості гірничого робітника 2го розряду з повним робочим днем в шахті зараховані до пільгового стажу, що підтверджується розрахунком стажу.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія паспорту (а.с. 6-8).

27 лютого 2018 року позивач звернувся до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (за списком №2, (а.с. 36)).

До вказаної заяви було додано: копію трудової книжки БТ-1 №3591631; копію диплому КВ №711810; довідку про підтвердження наявного трудового стажу № 04/1047 від 11.10.2017 року; довідку про підтвердження наявного трудового стажу, видана філією «Добропільське вантажно-транспортне управління» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» № 81, №82 від 23.02.2018 року; довідку про підтвердження наявного трудового стажу, виданою «ШУ «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ш. «Алмазна» №701 від 01.11.2017 року; архівну довідку про підземні спуски в шахту, видану «ШУ «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ш. «Алмазна» №702, №703 від 01.11.2017 року; архівну копію особової картки; копії наказів про проведення атестації робочих місць №818 від 12.12.1994 року №20 від 14.09.1995 року №1 від 01.10.1994 року; копію паспорту; копію ідентифікаційного номеру.

07 березня 2018 року рішенням Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 18-20).

Рішення про відмову у призначенні пенсії вмотивовано тим, що до заяви про призначення пенсії заявником надано довідку від 11.10.2017 року № 04/1047 що підтверджує період роботи з 08.10.1984 року по 15.12.1992 року на посадах першого помічника бурильника 4-го розряду, бурильника 5-го розряду, бурового майстру, начальника ділянки в Добропільській геологорозвідувальній експедиції. Проте в порушення вимог п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, вищевказана довідка не містить інформації про характер виконуваних робіт, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи.

Отже, відповідачем не зараховані до пільгового стажу позивача період роботи позивача за Списком №2 з 08.10.1984 року по 15.12.1992 року в Добропільській геологорозвідувальній експедиції.

Позивач оскаржує вищевказані дії та рішення відповідача, як такі, що прийняті (вчинені) з порушенням норм чинного законодавства та порушують його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі ОСОБА_2 № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом ОСОБА_3 України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі ОСОБА_2 № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

ОСОБА_2 гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме стаття 13 викладена у наступній редакції.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_3 України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вищевказана норма закону кореспондується із статтею 114 Закону № 1058- IV (чинна редакція) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом ОСОБА_3 України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ст. 62 вищевказаного Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_3 України. Це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме п. 20, згідно якого лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Підпунктом 1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі за текстом - Порядок ведення трудових книжок), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.2 Порядку ведення трудових книжок, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Порядку ведення трудових книжок визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У трудовій книжці позивача зазначено, що останній з 08.10.1984 року по 15.12.1992 року працював у Добропільській геологорозвідувальної експедиції ВГО «Донбасгеологія» помічником бурильника 4-го розряду, бурильником 5-го розряду, буровим майстром, начальника ділянки (а.с.11).

Вищевказані записи щодо спірного періоду роботи засвідчені відповідною печаткою підприємства

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка № 04/1047 від 11.10.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працював в Добропільській геологорозвідувальній експедиції, ВГО «Донбасгеологія» з 08.10.1984 року по 15.12.1992 року, а саме: з 08.10.1984 року по 27.11.1984 року першим помічником бурильника 4-го розряду, з 28.11.1984 року по 01.06.1986 року бурильником 5-го розряду, з 02.06.1986 року по 11.08.1987 року буровим майстром, з 12.08.1987 року по 15.12.1992 року начальником ділянки. Зазначена довідка видана на підставі наказів з особового складу Добропільської геологорозвідувальної експедиції за 1984 1992 роки та картки форми Т-2, які зберігаються в архіві Державного регіонального геологічного підприємства «Донецькекологія», яке не є правонаступником Добропільскої ГРЕ, а лише є утримувачем архіву (а.с.39).

Суд зазначає, що відсутність відомостей про припинення юридичної особи не може бути підставою для не зарахування до спеціального стажу періоду роботи в Добропільській геологорозвідувальній експедиції з 08.10.1984 року по 15.12.1992 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутність в уточнюючій довідці інформації про характер виконуваних робіт, та не зазначення розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номерів, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах, разом з цим, спірний період роботи підтверджено записами у трудовій книжці, довідкою № 04/1047 від 11.10.2017 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення УПФ від 07 березня 2018 року № 760 в частині не зарахування стажу, прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача на посаді гірничого робітника 2го розряду з повним робочим днем в шахті з 18.12.1992 року по 13.02.1994 року та з 14.02.1994 року по 03.12.1996 року на посаді підземного майстра з повним робочим днем в шахті, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна копія розрахунку стажу ОСОБА_1, згідно якої періоди роботи останнього на посаді гірничого робітника 2го розряду з повним робочим днем в шахті з 18.12.1992 року по 13.02.1994 року та з 14.02.1994 року по 03.12.1996 року на посаді підземного майстра з повним робочим днем в шахті зараховані УПФ до пільгового стажу. ОСОБА_2 у спірному рішенні відсутні будь-які посилання щодо не зарахування позивачу зазначених періодів до пільгового стажу.

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обовязків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Таким чином, відмова в призначенні пенсії через відсутність належно оформленої довідки уточнюючого характеру повністю суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення УПФ від 07 березня 2018 року №760 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії прийнято не на підставі Конституції та законів України, а отже підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача неправомірними, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії рішення від 07 березня 2018 року №м 760.

ОСОБА_2, щодо позовних вимог про зобовязання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи відповідно п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі «Класс та інші проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27 лютого 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням його правової оцінки, наданої у рішенні .

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 березня 2018 року № 760 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 27 лютого 2018 року № 949/760 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 28а, м. Добропілля, Донецька область, 85000, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 85000, реєстраційний номер облікової картки платника податків 223913319) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.