Справа № 803/746/18
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року ЛуцькСправа № 803/746/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2018 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що за результатами документальної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за січень 2018 року, що виникло за рахунок відємного значення податку на додану вартість, що декларувалося в січні 2018 року, було встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за січень 2018 року на суму 135083,34 грн.

10.04.2018 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 135083,34 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 67541,67 грн.

Позивач вважає висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, про порушення ФОП ОСОБА_2 підпункту а пункту 198.5 статті 198, пункту 188.1 статті 188, підпункту «а» пункту 185.1 статті 185, пункту 200.1, пункту 200.4 б статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) помилковими та необґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення безпідставним.

Позивач вказав, що в травні 2017 року ним було придбано транспортні засоби, відтак ним до податкового кредиту, як субєктом господарювання, зареєстрованим платником податку на додану вартість (ПДВ), було включено суми ПДВ, сплаченого у звязку з придбанням транспортних засобів. Такі транспортні засоби позивач використовує в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

ФОП ОСОБА_2 вважає безпідставними висновки відповідача про те, що використання фізичною особою-підприємцем в оподатковуваних операціях транспортних засобів можливе лише у випадку їх реєстрації на субєкта господарювання, а не на приватну особу. Позивач зазначає, що відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Відтак, реєстрація транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не передбачена. При цьому, відсутність можливості зареєструвати транспортні засоби за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати транспортні засоби в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Позивач зазначає, що придбані транспортні засоби (сідельні тягачі) використовуються у його господарській діяльності, що підтверджується відповідними рахунками, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та міжнародними товарно-транспортними накладними.

На підставі наведеного позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018 року №.

У відзиві на позовну заяву від 08.05.2018 року (а.с.45-46) представник відповідача позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, оскільки в ході проведення перевірки позивача встановлено заниження ФОП ОСОБА_2 податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2018 року на суму 135083,34 грн. у звязку з реєстрацією сідельних тягачів MERCEDES-BENZ ACTROS 1841 та MAN TGX на фізичну особу. Вказує на те, що використання фізичною особою-підприємцем в оподатковуваних операціях транспортних засобів можливе лише у разі їх реєстрації на субєкта господарювання, а не на фізичну особу (громадянина).

У звязку з цим представник відповідача вважає, що позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за січень 2018 року на загальну суму 135083,34 грн., а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні не прибули, однак від представника позивача надійшло клопотання від 16 травня 2018 року про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмовому відзиві проти позову, просила у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 02.08.2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого згідно КВЕД є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №12959622 від 06.02.20125 року (а.с.20).

З 19.03.2018 року по 23.03.2018 року ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна позапланова перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за січень 2018 року, що виникло за рахунок відємного значення ПДВ, що декларувалося у січні 2018 року, за результатами якої 26.03.2018 року був складений акт №4648/03-20-13-06/НОМЕР_1 (а.с.8-18).

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту а пункту 198.5 статті 198, пункту 188.1 статті 188, підпункту а пункту 185.1 статті 185, пунктів 200.1, 200.4 б статті 200 ПК України, в результаті чого субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за січень 2018 року на суму 135083,34 грн.

На підставі акта перевірки від 26.03.2018 року №4648/03-20-13-06/НОМЕР_1 відповідачем були винесено податкове повідомлення-рішення від 10 квітня 2018 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 135083,34 грн. та застосовано штрафні санкції (штраф) на суму 67541,67 грн. (а.с.7).

На думку суду, відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне.

З акту перевірки слідує, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2018 року на суму 135083,34 грн. базуються на тому, що у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року позивачем у складі податкового кредиту було неправомірно відображено ПДВ на суму 135083,34 грн., яка сформована за наслідками операцій з придбання транспортних засобів (сідельні тягачів), що зареєстровані на фізичну особу, а не на субєкта господарювання.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено підпунктом а пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п.188.1 ст.188 ПК України).

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Приписами п.200.4 «б» ст.200 ПК України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Як встановлено судом, позивачем у 2017 році було придбано транспортні засоби та в декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року до податкового кредиту позивачем включено суми ПДВ, сплачені при купівлі таких транспортних засобів:

- сідельний тягач MERCEDES-BENZ ACTROS 1841, 2011 року випуску, вартістю 376600,00 грн., з них ПДВ 62766,67 грн.;

- сідельний тягач MAN TGX, 2013 року випуску, вартістю 433900,00 грн., з них ПДВ 72316,67 грн..

Як слідує з акта перевірки позивачем в підтвердження купівлі зазначених транспортних засобів також було надано податкові накладні від 05.09.2017 року №862, від 17.05.2017 року №249, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.24, 28).

Судом встановлено, що перелічені транспортні засоби були придбані позивачем у ТзОВ БЕСТКАР. Так, згідно договору купівлі-продажу №090015/7938 транспортного засобу від 05 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_2 було придбано сідельний тягач MERCEDES-BENZ ACTROS 1841, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер (номер кузова) WDB9340331L607938, вартістю 376600,00 грн. (а.с.21). Згідно договору купівлі-продажу №050079/5809 транспортного від 17 травня 2017 року ФОП ОСОБА_2 було придбано сідельний тягач MAN модель TGX, 2013 року виготовлення, ідентифікаційний номер (номер кузова) WMA06XZZ7EM635809, вартістю 433900,00 грн. (а.с.27). Передача цих транспортних засобів позивачу підтверджується актами приймання-передачі транспортних засобів від 05.09.2017 року, від 17.05.2017 року (а.с.22, 26).

Отже, матеріалами справи підтверджено факт сплати позивачем сум ПДВ при купівлі транспортних засобів, що не заперечується відповідачем, тому відображення цих сум у складі податкового кредиту за січень 2018 року є правомірним.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновок про те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях транспортних засобів можливе лише по тих транспортних засобах, які зареєстровані на субєкта господарювання, а не на фізичну особу, однак суд не погоджується з викладеним з огляду на наступне.

З акту перевірки слідує, що основним (фактичним) видом діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт, це стверджується і Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.20).

Як встановлено судом, позивачем було проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів, а саме сідельних тягачів MERCEDES-BENZ ACTROS 1841, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер (номер кузова) WDB9340331L607938, MAN модель TGX, 2013 року виготовлення, ідентифікаційний номер (номер кузова) WMA06XZZ7EM635809, про що видані відповідні свідоцтва про їх реєстрацію від 06.09.2017 року серії СХМ 772905, від 20.05.2017 року серії СХМ 406394 (а.с.23, 25). З даних свідоцтв слідує, що власниками цих транспортних засобів є ОСОБА_2.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року. Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що придбані транспортні засоби використовуються позивачем у його господарській діяльності. Зокрема, останній надає послуги з міжнародних транспортних перевезень, що підтверджується наданими позивачем міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) від 07.03.2018 року, 21.02.2018 року, а також відповідними рахунками, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортними накладними (а.с.29-40).

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем дотримані вимоги чинного законодавства України щодо віднесення до суми податкового кредиту у січні 2018 року витрат за господарськими операціями з придбання вищезазначених автотранспортних засобів.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 10 квітня 2018 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 135083,34 грн. та застосовано штрафні санкції (штраф) на суму 67541,67 грн., а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 2026,25 грн., сплачений згідно з платіжним дорученням №300 від 20.04.2018 року (а.с.2).

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 10 квітня 2018 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код 39400859) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (43024, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 2026,25 грн. (дві тисячі двадцять шість гривень 25 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду буде складено 18 травня 2018 року.

Суддя В.Д. Ковальчук