Справа № 820/1493/18
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 травня 2018 р. справа № 820/1493/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко А.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61045, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування рішення, вимоги та податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування ПДФО на 11228,79 гривень;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 10979,26 гривень та застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій у сумі 1097,93 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р., в частині збільшення фізичній особі - підприємцю (самозайнятій особі) ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання по військовому збору на суму 935,74 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р., в частині зобов'язання сплатити штраф у сумі 12,74 гривень;

- визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № Ф- від 17.11.2017 року, в частині зобов'язання сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску у розмірі 10979,26 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішення, податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) винесені відповідачем відносно ОСОБА_1 не відповідають вимогами чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню. Позивач зазначив, що акцизний податок є непрямим податком, який встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками, тобто кошти від акцизного податку, які включені до ціни товару, не є коштами суб'єкта підприємницької діяльності, так як вони є доходами бюджету і в повній сумі перераховуються на рахунок бюджету. Зростання доходу за рахунок «роздрібного» акцизу не відбувається, оскільки надалі акцизний податок перераховується до державного бюджету, а отже не є доходом суми податків, які підлягають перерахуванню до бюджету.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та їх винесення на підставі та на виконання норм податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що до 01.01.2017 до доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування не включалась лише сума податку на додану вартість, сума акцизного податку включається до складу доходу. Представник відповідача також зазначив, що при визначенні загального оподаткованого доходу СО ОСОБА_1 було зменшено загальний оподаткований дохід на суми сплаченого акцизного податку на загальну сум 49905,70 грн., що є порушенням вимог п.177.3 ст.177 ПКУ (в редакції, чинній до 01.01.2017 року) та призвело до заниження загального оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 49905,70 грн., чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 49905,70 грн., та податку на доходи з фізичних осіб на суму 8983,03 грн. З огляду на викладене, висновки контролюючого органу та прийняті на їх підставі рішення є правомірними, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований як Фізична особа-підприємець 04.10.2007 за номером 0085640. Основним видом економічної діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Реєстраційний номер платника єдиного внеску 11-22313.

Судом встановлено, що на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.61.1, п.61.2 ст.61, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 3 квартал 2017 року відповідно до наказів від 17.08.2017 № 4107 та від 27.09.2017 № 5247, направлення від 14.09.2017 № 1376 виданого ГУ ДФС у Харківській області, головним державним ревізор-інспектором Коровченко Оксаною Станіславівною проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплату податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За наслідками перевірки складно акт від 11.10.2017 №15178/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 "Про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., за висновками якого встановлено порушення позивачем:

- пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме заниження суми чистого оподатковуваного доходу за перевіряє мий період у розмірі 8394647 грн., в т.ч. за 2016 рік на 83946,47 грн.;

- підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевіряється, в розмірі 15110,37 грн., в т.ч. за 2016 рік в сумі 15110,37 грн.;

- абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 18468,23 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 18468,23 грн.;

- статей 168,176, підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме заниження податкових зобов'язань зі сплати військового збору на загальну суму 1259,20 грн., в т.ч. за 2016 рік в сумі 1259,20 грн.;

- п.126.1 ст. 126 Податкового Кодексу України;

- п.223.2 ст. 223 Податкового Кодексу України.

Не погодившись з висновками акту перевірки, ОСОБА_1 звернувся 03.11.2017 до Головного управління ДФС у Харківській області із запереченнями на акт.

Згідно відповіді на заперечення № 3804/ФОП/20-40-13-15-14 від 14.11.2017 висновки документальної планової виїзної перевірки від 11.10.2017 року №15178/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 залишені без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 11.10.2017 року №15178/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС в Харківській області винесені:

- рішення № від 17.11.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховно 18468,23 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у розмірі 1846,82 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання на 18887,96 грн. (основний платіж - 15110,37 грн., штрафна (фінансова) санкція - 3777,59 грн.) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по військовому збору на суму 1574,00 грн. (з яких сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями збільшена на 1259,20 грн., сума грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями збільшена на 314,80 грн.

- податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, відповідно до якого зобов'язано сплатити штраф у сумі 12,74 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2017 року №Ф-, відповідно до якої відповідач вимагає сплатити недоїмку в сумі 18468,23 грн. з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що зі змісту позовної заяви та відзиву, пояснень представників сторін у судовому засіданні судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Податкового кодексу України в частині наявності у позивача обов'язку включати до суми доходу суму непрямого податку акцизного збору при роздрібній торгівлі.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2017 р. N 71-VIII з 01 січня 2015 було запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно з положеннями п.п.212.1.11 п. 212.1 ст. 212 ПК України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Поняття реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в цілях оподаткування, визначено пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, згідно з яким реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно з вимогами пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 ПК України для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Наведені правові положення Податкового кодексу України дають підставу для висновку, що акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України. Так, відповідно до пп. 177.1-177.3 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість (який за своєю суттю є непрямим), що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Про обов'язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку в статті 177 ПК України не зазначено.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п. 177.4 ст. 177 ПКУ. Однак вказаний перелік не містить акцизного податку, який включений до вартості товару та сплачений під час придбання.

Таким чином, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат і доходу суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Суд зазначає, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, який не може включати акцизний податок, так як цей податок є транзитним і не повинен включатися у загальний оподатковуваний дохід підприємця. Акцизний податок, який фактично збирає з покупців, адмініструє та сплачує приватний підприємець, не приносить йому будь-яких доходів, а навпаки - несе певні людські, матеріальні затрати та витрати часу.

За змістом до пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Отже, з наведених норм вбачається, що податок на додану вартість та акцизний податок мають однакову правову природу, а саме: обидва цих податки є непрямими. Однак, норма пункту 177.3 Податкового кодексу України не робить виключення для фізичних осіб-підприємців щодо не включення акцизного податку до доходу.

Нормами чинного податкового законодавства передбачено основоположні принципи функціонування податкової системи країни, зокрема такі як єдиний підхід до встановлення податків і зборів (п.п. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), нейтральність оподаткування (п.п. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), відповідно до якого установлення податків та зборів повинно відбуватись у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків.

Однак, у даному випадку має місце нерівність у порядку визначення доходу від господарської діяльності фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб-підприємців, а включення акцизного податку до доходу фізичної особи-підприємця негативно впливає на конкурентноздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами - платниками податку на прибуток, що є порушенням статті 42 Конституції України, якою гарантується право кожного на підприємницьку діяльність, на захист конкуренції, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції.

Крім того, відповідно до пункту 6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів, не визнається доходами.

Про наведене також свідчить і подальше вдосконалення законодавцем правового регулювання питання щодо оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, шляхом доповнення пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України підпунктом 177.3.1 згідно із Законом № 1797-VIII від 21 грудня 2016 року, де визначено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Суд зазначає, що акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є доходом Державного бюджету, а не підприємця, оскільки витрати по його сплаті не є такими, що належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності, що свідчить про безпідставність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та, відповідно, - до складу її витрат.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що безпідставне збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, обумовлює безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до статті 123 Податкового кодексу України та відсутність підстав для прийняття рішення № від 17.11.2017 року, податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2017 року №Ф-.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищезазначена правова позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 03.04.2018 року по справі №821/874/17 та постанові від 27.02.2018 року по справі №821/274/17.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії" (рішення від 21 січня 1999 року) постановив, що хоча стаття 6 Конвенції і гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона все-таки не встановлює жодних правил щодо прийнятності доказів або порядку їх оцінки. Тому встановлення таких правил взагалі є предметом, що регулюється національним законом і національними судами.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61045, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування рішення, вимоги та податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування ПДФО на 11228,79 гривень.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в частині донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 10979,26 гривень та застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій у сумі 1097,93 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р., в частині збільшення фізичній особі - підприємцю (самозайнятій особі) ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання по військовому збору на суму 935,74 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 17.11.2017 р., в частині зобов'язання сплатити штраф у сумі 12,74 гривень.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № Ф- від 17.11.2017 року, в частині зобов'язання сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску у розмірі 10979,26 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (код 39599198, вул. Пушкінська, 46, м.Харків, 61057) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61045, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.05.2018 року.

Суддя Біленський О.О.