Справа № 804/3639/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 травня 2018 р.Справа №804/3639/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі заяву про забезпечення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250 від 23 квітня 2018 року, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці на підставі акту інспекційного відвідування №ДН-358/2657/АВ від 3 квітня 2018 року у розмірі 11169 грн. за порушення вимог частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250 від 23 квітня 2018 року, відповідно до якої, заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровскій області ОСОБА_2 на підставі акту інспекційного відвідування №ДН-358/257/АВ від 3 квітня 2018 року на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1), на підставі статтей 259, 265 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», статті 34 Закону України про місцеве самоврядування, пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ №509 від 1 липня 2013 року, накладено штраф у розмірі 11 169 (одинадцять тисяч сто шістдесят девять) гривень за порушення вимог частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови № ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250 від 23 квітня 2018 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення адміністративного позову зазначено наступне:

- як слідує з оскаржуваної постанови, вона прийнята на підставі частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, отже, є виконавчим документом і предявляється до виконання органам виконавчої служби в порядку встановленому законом;

- ні Порядком №509, ні статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 2 червня 2016 року не передбачено зупинення дії та виконання постанов органів Держпраці про накладання штрафу у разі оскарження останніх у судовому порядку;

- правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваної постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи;

- у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог про її скасування, доведеться докласти значних зусиль і витрат, що б відновити свої права та повернути свої майно (кошти), на яке може бути звернуто стягнення у разі примусового виконання постанови.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд відзначає, що обовязок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

З наданих матеріалів вбачається, що 23 квітня 2018 року розглянувши справу про накладання штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 3 квітня 2018 року №ДН-358/257/АВ щодо порушень фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_3 було винесено постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250.

Керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини третьої статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту восьмого Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу третього частини другої статті 265 Кодексу законів про працю вказаною постановою на фізичну особу-підприємця накладено штраф у розмірі 11169 грн.

Дата набрання постановою законної сили з «23» квітня 2018 року.

Постанова про накладання штрафу може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення або з дня залишення скарги або протесту на постанову без задоволення.

Строк предявлення постанови до виконання до «23» липня 2018 року (включно).

Постанова про накладання штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Пунктом 9 Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509) встановлено, що штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що субєкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Оскільки постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250 винесена 23 квітня 2018 року, то у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є строк на добровільну сплату штрафу у розмірі 11169 грн. до 23 травня 2018 року.

Суд зазначає, що згідно пункту 11 Порядку №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються, зокрема, органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

За наведеним визначенням у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як рішення інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Постанова про накладання штрафу уповноваженими особами №ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250 від 23 квітня 2018 року відповідає вимогам, які встановлені статтею 4 Закону №1404-VIII.

Пунктом першим статтею 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного кодексу України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області зверталось із заявою до органів виконавчої служби з приводу відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН-358/257/АВ/ІП/МГ-ФС/250 від 23 квітня 2018 року.

Таким чином, судом не встановлена наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача на час розгляду заявленого клопотання, оскільки відомості про початок виконавчого провадження задля примусового виконання оскаржуваного рішення відсутні, у звязку із чим суд не знайшов беззаперечних підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого клопотання про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №804/3639/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба