Справа № 643/1462/18
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 р. Справа № 643/1462/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (), яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) пенсії за віком починаючи з листопада 2017 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з листопада 2017 року негайно після проголошення судового рішення;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії негайно після проголошення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував на обліку в управлінні пенсійного фонду України у м. Краснодон Луганської області та отримував пенсію за віком. Згідно з довідкою управління праці та соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради від 30.06.2016 року № НОМЕР_2 позивача взято на облік в якості особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: 61129, АДРЕСА_1. З 15.06.2016 року перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. Проте відповідач з листопада 2017 року припинив їй виплату пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Позивач просив суд задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 року передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії передано за предметно-територіальною підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 року відкрито спрощене провадження по даній справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Ухвалами суду від 27.03.2018 року та від 19.04.2018 року було зупинено та поновлено провадження по даній адміністративній справі №643/1462/18.

Окрім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року було витребувано у відповідача додаткових документів по справі.

03.05.2018 року (Вх. 01-26/20902/18) на виконання ухвали суду від 19.04.2018 року відповідачем до суду надано копії матеріалів пенсійної справи позивача.

16.04.2018 року (Вх. №01-26/17724/18) від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з вимогами адміністративного позову по декільком моментам: 1) довідку позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.06.2016 року № НОМЕР_2 анульовано згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради від 10.05.2017 року №М-06-583, що згідно п.п.4,5 п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 є підставою для тимчасового припинення виплати пенсії позивачу; 2) оригінал пенсійної справи позивача знаходиться на непідконтрольній території (УПФУ у м. Краснодон Луганської області), що виключає можливість її отримання управлінням, тому відсутні підстави для виплати позивачу пенсії також на загальних умовах за місцем реєстрації позивача в м. Харкові відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 61112, АДРЕСА_1) перебував на обліку в управлінні пенсійного фонду України у м. Краснодон Луганської області та отримував пенсію за віком.

Згідно з довідкою управління праці та соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради від 30.06.2016 року № НОМЕР_2 позивача було взято на облік в якості особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та зареєстровано за адресою: 61129, АДРЕСА_1 (а.с. 26).

З 15.06.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

19.04.2017 року позивач зареєстрував своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі, власником якої є з 2012 року за договором купівлі - продажу квартири від 13.03.2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 30).

Відповідно до відмітки в паспорті громадянина України серії ЕН 637610 з 19.04.2017 року зареєстровано постійне місце проживання позивача за вищевказаною адресою (а.с. 28 - 29).

В зв'язку із зміною місця проживання ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова з заявою, в якій просив зняти з нього статус внутрішньо переміщеної особи згідно довідки від 30.06.2016 року № НОМЕР_2.

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради від 10.05.2017 року № М-06-583 довідку позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.06.2016 року № НОМЕР_2 анульовано.

Згідно розпорядження управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 05.10.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, позивачу припинено виплату пенсії по особовому рахунку № 196381/129 до з'ясування.

У зв'язку з отриманням інформації щодо припинення виплати позивачу пенсії з листопада 2017 року у випадку ненадання позивачем довідки внутрішньо переміщеної особи, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова з заявою, в якій зазначив, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі, яка йому належить на праві власності та просив поновити виплату йому пенсії без жодних додаткових обтяжень (а.с. 11 - 14).

Проте, листом від 15.12.2017 року №1031/М-3 позивача повідомлено, що довідка позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.06.2016 року № НОМЕР_2 анульована, у зв'язку з чим позивачу тимчасово припинено виплату пенсії на підставі п.п.4,5 п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, а тому для поновлення виплат позивачу необхідно надати до управління праці та соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території. Також зазначив про відсутність паперових пенсійних документів позивача (а.с. 22 - 24).

Не погоджуючись із бездіяльністю позивач звернувся до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізовано, зокрема, у ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 49 наведеного Закону встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що виплата пенсії може бути припинена виключно за рішенням територіального органу Пенсійного фонду або суду у передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» випадках та в інших випадках, передбаченими законами України.

Згідно ч.2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У відповідності до п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, особа, яка звертається за призначенням пенсії (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Суд зазначає, що з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі, власником якої він є з 2012 року за договором купівлі - продажу квартири від 13.03.2012 року і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між нею та управлінням Пенсійного фонду України змінився, а тому і їх законодавче регулювання також, оскільки з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, в тому числі і норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365.

Крім того, припинення виплати пенсії позивачу на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, 05 листопада 2014 року № 637, 08 червня 2016 року № 365 прямо суперечить нормам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що рішення про припинення виплати пенсії може бути прийнято виключно територіальним органом Пенсійного фонду або судом та лише у випадках, встановлених ч.1 ст. 49 наведеного Закону або, з урахуванням п.5 ч.1 ст.49 вказаного Закону, іншими законами України.

Нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено припинення виплати пенсії у випадках, встановлених підзаконними нормативно-правовими актами, а положеннями інших законів України не визначено такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність паперової пенсійної справи або довідки внутрішньо переміщеної особи, враховуючи реєстрацію позивачем постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також суд вважає необхідним застосування до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Таким чином, дії відповідача щодо призупинення з листопада 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1 вчинені необґрунтовано, за відсутності правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії, передбачених ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та не у межах повноважень чи у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач придбав житло та у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання він втратив статус внутрішньо переміщеної особи, а відтак отримав право на виплату пенсії за місцем свого постійного проживання (реєстрації), отже відповідач безпідставно припинив виплату позивачу пенсійного забезпечення, чим порушив право на пенсійне забезпечення, а тому суд вважає адміністративний позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 61112, АДРЕСА_1) до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (, адреса: 61170, м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 22-Б) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (), яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) пенсії за віком починаючи з листопада 2017 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з листопада 2017 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії з листопада 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.