Справа № 806/788/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" травня 2018 р. м. Житомир Справа № 806/788/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря Кошиль О.Ю.,

представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДФС у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Поповою О.Г. в м. Житомир, повний текст судового рішення складено 04.12.2017 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.09.2016 року та податкової вимоги №126-12 від 16.11.2016 року ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест» звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, у рахуванням уточненого адміністративного позову від 19 вересня 2017 року, просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 08 вересня 2016 року;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №126-12 від 16 листопада 2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що посадовими особами контролюючого органу згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира Колупаєва В.В. від 11.07.2016, на підставі направлень №1093, №1094, №1095, №1096, №1097 від 05.08.2016 виданих Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016, за результатами проведення якої складено акт перевірки №4/06-30-14-04/37381143 від 22.08.2016. Вказує, що на підставі акту перевірки та виявлених порушень фіскальним органом винесені податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 08 вересня 2016 року, а також податкову вимогу №126-12 від 16 листопада 2016 року. Позивач зазначає, що не підпадає під виключення щодо встановленої заборони на проведення органами Державної фіскальної служби України перевірок суб'єктів господарювання у 2015-2016 роках за попередній рік. За твердженнями позивача, ТОВ «Полісся-Інвест» в податкову декларацію з плати за землю за звітний період було помилково включено земельні ділянки, які не перебувають в оренді у позивача, а знаходяться у управлінні ТОВ «Полісся-Інвест» згідно укладених договорів управління спадщиною. Вказує, що фіскальним органом протиправно нараховано санкції на несвоєчасну сплату орендної плати за земельні ділянки, які не перебувають в оренді ТОВ «Полісся-Інвест». Наголошує, що оскаржувана податкова вимога №126-12 від 16 листопада 2016 року прийнята за результатами перевірки та щодо грошового зобов'язання визначеного оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому вказана вимога також підлягає скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.11.2017 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 08.09.2016 року, № від 08.09.2016 року, № від 08.09.2016 року.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Володарсько-Волинського відділення Коростенської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області №126-12 від 16 листопада 2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест» у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення № від 08 вересня 2016 року прийнято неправомірно, а тому підлягає скасуванню, оскільки акт перевірки від 22.08.2016 №4/06-30-14-04/37381143 був складений після спливу дії ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року.

Головне управління ДФС у Житомирській області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що законність проведення документальної позапланової перевірки відповідає вимогам Закону України від 28.12.2014 №71-VII, в тому числі п. 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень вказаного Закону, оскільки така перевірка була проведена згідно із рішенням суду та вимогами Кримінального процесуального кодексу України. У скарзі зазначено, що податкова вимога була сформована та направлена позивачу, оскільки згідно інтегрованої картки платника податків за позивачем обліковується податковий борг у зв'язку з несплатою позивачем грошових зобов'язань з податку на доданку вартість та орендної плати з юридичних осіб.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року по справі №296/5825/16-к (провадження №1-кс/296/2596/16) призначено позапланову виїзну (невиїзну) документальну перевірку ТОВ «Полісся-Інвест» (ЄДР37381143) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016, в ході якої встановити суми несплаченого податку на прибуток та податку на додану вартість з урахуванням доказів та обставин виявлених та встановлених в ході досудового розслідування кримінального провадження. Проведення перевірки доручити працівникам ГУ ДФС у Житомирській області та його територіальних підрозділів. Матеріали проведеної перевірки направити на адресу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Житомирській області. Ухвала діє протягом місяця з дня її постановлення. Ухвала оскарженню не підлягає. (а.с. 72-74)

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03.04.2017 по справі №296/5825/16-к закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Полісся-Інвест» Білицького А.В. на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Житомирській області Яковчука О.П. по кримінальному провадженню №0005080, призначено позапланову виїзну (невиїзну) перевірку ТОВ «Полісся-Інвест» (ЄДР37381143) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016, у зв'язку з тим, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню. (а.с. 75-76)

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року та відповідно до вимог пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями) наказом Головного управління ДФС у Житомирській області №733 від 05.08.2016, встановлено провести з 05.08.2016 документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест», код за , тривалістю 5 робочих днів, з питань дотримання вимог податкового, валютного ті іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016. (а.с. 190)

Наказом Головного управління ДФС у Житомирській області №756 від 11.08.2016, на виконання функцій Головного управління ДФС у Житомирській області, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), доповідної записки начальника управління аудиту ГУ ДФС від 09.08.2016 №992/06-30-14-04-12, продовжено на 2 робочих дні починаючи з 12.08.2016 термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест», код за , яка проводиться відповідно до наказу ГУ ДФС від 05.08.2016 №733 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Полісся-Інвест». (а.с. 189)

Судом встановлено, що на підставі направлень від 05.08.2016 №1093, №1094, №1095, №1096, №1097 виданих ГУ ДФС у Житомирській області (а.с. 210-214), посадовими особами контролюючого органу, згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року по справі №296/5825/16-к (1-кс/296/2596/16), на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), відповідно до наказу начальника Головного управління ДФС у Житомирській області від 05.08.2016 №733, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест», код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного ті іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016, відповідно до затвердженого плану перевірки. Перевірка проводилась з 05.08.2016 по 15.08.2016. Термін проведення перевірки було подовжено відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Житомирській області від 11.08.2016 №756 на 2 робочих дні.

Накази та направлення на проведення перевірки були вручені посадовим особам позивача під розписку.

За результатами проведення перевірки та виявлених порушень посадовими особами контролюючого органу складено акт перевірки від 22.08.2016 №4/06-30-14-04/37381143. (а.с. 120-124)

Відповідно до розділу 4 акту перевірки від 22.08.2016 №4/06-30-14-04/37381143, перевіркою, зокрема, встановлено наступні порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету у сумі 243 967 грн.; завищення залишку від'ємного значення (р. 24 декларації з ПДВ) за березень 2015 року у загальній сумі 7 559 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.209.7, п. 209.10 ст. 209 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму податку на додану вартість, що залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства всього на суму 169 896 грн., а також занижено суму податку на додану вартість, що залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства за грудень 2014 року у сумі 133 001 грн.;

- п. 292-1.1, 292-1.2 ст. 292-1, пп.295.9.5 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством не нараховано єдиного податку четвертої групи в сумі 12 769 грн. за 2015 рік;

- п. 288.1, п. 288.2, п. 288.3, п. 288.4, п.288.5, п. 288.7 ст. 287 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством не нарахована орендна плата за землю в сумі 74 045 грн. за період з 01.01.2016 по 30.04.2016.

В подальшому, на підставі виявлених порушень, зафіксованих у акті перевірки від 22.08.2016 №4/06-30-14-04/37381143, Головним управлінням ДФС у Житомирській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 08.09.2016 яким позивачу за порушення п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 304 959,00 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями: 243 967 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями: 60 992 грн.; (а.с. 8)

- № від 08.09.2016 яким позивачу за порушення п.п. 292.1.1, 292.1.2 ст. п.292.1, ст. 292, пп.295.9.5 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товарів за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75%» у розмірі 4 152,45 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями: 3 321,96 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями: 830,49 грн.; (а.с.10)

- № від 08.09.2016 яким позивачу за порушення п.п. 292.1.1, 292.1.2 ст. п.292.1, ст. 292, пп.295.9.5 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товарів за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75%» у розмірі 11 712,93 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями: 9 370,34 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями: 2 342,59 грн. (а.с.11)

У зв'язку із виникненням у позивача податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями у розмірі 114 038,28 грн., Володарсько-Волинським відділенням Коростенської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкову вимогу форми «Ю» від 16.11.2016 №126-12 на загальну суму 114 038,28 грн., в тому числі: податок на додану вартість (пеня) - 59 196,15 грн.; орендна плата з юридичних осіб - 54 842,13 грн. (основний платіж - 36 795,50 грн., штрафні (фінансові) санкції - 18 046,63 грн.) (а.с. 12).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, ТОВ «Полісся-Інвест» звернулося до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення № від 08 вересня 2016 року прийнято правомірно та в межах повноважень Головного управлінням ДФС у Житомирській області, оскільки проведення документальної позапланової перевірки відповідає вимогам підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та Закону України від 28.12.2014 №71-VII, в тому числі п. 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень вказаного Закону, оскільки така перевірка була проведена згідно із рішенням суду та вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Правомірність та правильність нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість позивачем не оскаржується. Відтак, відсутні підстави для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення. Однак, податкові повідомлення-рішення №, №, № від 08 вересня 2016 року підлягають скасуванню, оскільки контролюючим органом неправомірно включено до об'єкту оподаткування єдиним податком 4 групи сільськогосподарські угіддя, які перебувають в управлінні ТОВ «Полісся-Інвест» на підставі договорів управління спадковим майном. З метою відновлення порушеного права позивача та враховуючи неможливість скасування судом податкової вимоги у частині спірних грошових зобов'язань, суд дійшов висновку про скасування податкової вимоги форми «Ю» від 16.11.2016 №126-12 у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, статтею 67 Конституції України встановлено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вказана норма кореспондується із положеннями пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків (п. 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України).

В силу вимог пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові) виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як визначено пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Зі змісту п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення № від 08.09.2016 на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Підставою для проведення перевірки є ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року по справі №296/5825/16-к (провадження №1-кс/296/2596/16), якою призначено позапланову виїзну (невиїзну) документальну перевірку ТОВ «Полісся-Інвест» (ЄДР37381143) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016, в ході якої встановити суми несплаченого податку на прибуток та податку на додану вартість з урахуванням доказів та обставин виявлених та встановлених в ході досудового розслідування кримінального провадження. Проведення перевірки доручити працівникам ГУ ДФС у Житомирській області та його територіальних підрозділів. Матеріали проведеної перевірки направити на адресу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Житомирській області (а. с. 72-74).

Вказане рішення слідчого судді як підстава для проведення перевірки, зокрема, зазначено: в наказі ГУ ДФС України у Житомирській області №733 від 05.08.2016 (а. с. 190), наказі ГУ ДФС України у Житомирській області №756 від 11.08.2016 (а. с. 189) та в акті перевірки від 22.08.2016 №4/06-30-14-04/37381143 (а. с. 120-124).

Натомість, підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно з п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів. Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 10 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 2 робочих дні, інших платників податків - не більш як на 5 робочих днів.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зазначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи з аналізу вказаних норм та обставин справи, суд першої інстанції вірно вказав, що проведення документальної позапланової перевірки відповідає вимогам підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та Закону України від 28.12.2014 №71-VII, в тому числі п. 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень вказаного Закону, оскільки така перевірка була проведена згідно із рішенням суду та вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року по справі №296/5825/16-к (провадження №1-кс/296/2596/16), призначено позапланову виїзну (невиїзну) документальну перевірку ТОВ «Полісся-Інвест» (ЄДР37381143) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2013 по 24.05.2016, в ході якої встановити суми несплаченого податку на прибуток та податку на додану вартість з урахуванням доказів та обставин виявлених та встановлених в ході досудового розслідування кримінального провадження. Ухвала діє протягом місяця з дня її постановлення (а. с. 72-74).

Суд наголошує, що згідно абзацу першого резолютивної частини ухвали суду від 11.07.2016 №296/5825/16-к, вказаним судовим рішенням встановлено виключно обов'язок фіскального органу призначити таку перевірку, а не здійснити та завершити її проведення.

Таким чином, відповідач мав протягом місяця з дня проголошення, 11 липня 2016 року, призначити позапланову виїзну (невиїзну) документальну перевірку ТОВ «Полісся-Інвест». Відповідно до наявної у матеріалах справи копії наказу Головного управління ДФС у Житомирській області №733 від 05.08.2016, таку перевірку встановлено провести з 05.08.2016, тобто у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді Корольовського суду м. Житомира від 11.07.2016 (а. с. 190), що і було зроблено.

Крім того, контролюючим органом із дотриманням вимог та строків, встановлених п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, наказом Головного управління ДФС у Житомирській області №756 від 11.08.2016, було правомірно продовжено на 2 робочих дні починаючи з 12.08.2016 термін проведення даної перевірки (а.с. 189).

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов вірного висновку, про безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачем термінів, встановлених ухвалою слідчого судді Корольовського суду м. Житомира від 11.07.2016.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з приводу того, що уточнений адміністративний позов позивача не містить інших доводів щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 08 вересня 2016 року, окрім як тверджень про порядок розгляду клопотань слідчого або прокурора про надання дозволу на проведення податкової перевірки в рамках кримінального провадження та прийняття слідчим суддею рішення про проведення перевірки. Суд погоджується із доводами відповідача та наголошує, що вказані питання не є предметом спору, а їх судовий розгляд не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Посадові особи податкового органу були допущені до перевірки, перевірка проведена, складено відповідно акт перевірки та податкові повідомлення - рішення на підставі порушень визначених в акті перевірки. Зазначені податкові повідомлення - рішення на даний час правомірно оскаржуються позивачем і є предметом розгляду даної справи.

В той же час, правомірність та правильність нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість позивачем не оскаржується.

Відтак, позовні вимоги в частині визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08 вересня 2016 року не підлягають задоволенню. Решта податкових повідомлень - рішень скасовані судом першої інстанції і позивачем рішення суду в цій частині не оскаржується.

Перевіряючи податкові повідомлення-рішення №, №, № від 08 вересня 2016 року, які скасовані судом першої інстанції, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Так, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є порушення позивачем п. 292-1.1, 292-1.2 ст. 292-1, пп.295.9.5 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010.

За твердженнями позивача, ТОВ «Полісся-Інвест» в податкову декларацію з плати за землю за звітний період було помилково включено земельні ділянки, які не перебувають в оренді у позивача, а знаходяться у управлінні ТОВ «Полісся-Інвест» згідно укладених договорів управління спадщиною. Враховуючи вищевикладене, наголошує, що фіскальним органом протиправно нараховано санкції на несвоєчасну сплату орендної плати за земельні ділянки, які не перебувають в оренді ТОВ «Полісся-Інвест».

Згідно п. 292-1.1 ст. 292-1 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 292-1.2 ст. 292-1 Податкового кодексу України, базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого розділом XII цього Кодексу. Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ) є нормативна грошова оцінка ріллі в Автономній Республіці Крим або в області, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого розділом XII цього Кодексу.

Підпунктом 295.9.5 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку четвертої групи зобов'язані у разі, коли протягом податкового (звітного) періоду змінилася площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у зв'язку з набуттям (втратою) на неї права власності або користування: уточнити суму податкових зобов'язань з податку на період починаючи з дати набуття (втрати) такого права до останнього дня податкового (звітного) року; подати протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним періодом, контролюючим органам за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки декларацію з уточненою інформацією про площу земельної ділянки, а також відомості про наявність земельних ділянок та їх нормативну грошову оцінку.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що питання правомірності визначення ТОВ «Полісся-Інвест» як платника орендної плати було предметом дослідження в адміністративні справі №806/2324/16.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року по справі №806/2324/16 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №, №, № від 08.09.2016 року. (а.с. 113-116).

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишено без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року - без змін. (а.с. 117-119)

У відповідності до положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду від 22.05.2017 року набрала законної сили.

Судом по справі №806/2324/16 встановлено, що за 2016 рік підприємством подані уточнюючі декларації з плати за землю (земельний податок/орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) з зменшенням площі сільськогосподарських угідь на 581,78 га (відповідно орендної плати за землю) за рахунок не включення ТОВ "Полісся-Інвест" площі земельних ділянок, на які були укладені договори управління спадщиною з Фасівською, Топорищенською, Дашинською сільськими радами. З матеріалів справи встановлено, що 22.05.2015 між Топорищенською сільською радою (Установник управління) та ТОВ "Полісся-Інвест" (Управитель) на підставі ст.1285 Цивільного кодексу України, з метою утримання та збереження спадкового майна, укладено договори на управління спадщиною №0214-21, №0214-22, відповідно до яких ТОВ "Полісся-Інвест" передано в управління земельні ділянки на території Топорищенської сільської ради Володарсько-Волинського району загальною площею 8,0258 га та 6,2481 га. Нормативно-грошова оцінка земель становить по 40622,39 грн.

Сплата управителем матеріальної вигоди може здійснюватися у щорічно, у розмірі не більш ніж 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Управитель має право сплачувати Установнику управління матеріальну вигоду в грошовій або натуральній формі за рахунок зібраного урожаю, який отримує із земельної ділянки.

В ході розгляду справи №806/2324/16 встановлено та не заперечувалося представником відповідача, що протягом 2015 року аналогічні договори на управління спадковим майном, а саме, земельними ділянками, були укладені між ТОВ "Полісся-Інвест" та Фасівською, Топорищенською, Дашинською сільськими радами. Оплата, визначена договорами управління спадщиною, укладеними із вказаним сільськими радами, була проведена, що підтверджується платіжними дорученнями наявними у матеріалах справи.

В силу вимог ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з ст. 269 Податкового Кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначаються саме Податковим Кодексом України.

Статтею 270 Податкового Кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до чинного законодавства України договори управління спадковим майном та договори оренди землі мають відмінності. Управління спадковим майном регламентується спеціальною нормою - ст. 1285 Цивільного кодексу України і є різновидом договору управління майном. Укладення договору управління спадковим майном можливе, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, а також за умови, що спадкоємці або виконавці заповіту відсутні (ст. 1285 Цивільного кодексу України, далі - ЦК). До такого майна може належати і земельна ділянка сільськогосподарського призначення, і житловий будинок, і транспортний засіб тощо.

За договором управління спадщиною установник управління передає, а управитель приймає в управління майно, яке потребує утримання (догляду) та збереження. Сторонами договору управління спадковим майном є, установник управління та управитель. Управитель - це будь-яка особа, зацікавлена у збереженні майна. Конкретного переліку осіб, які можуть бути управителями, законодавство не містить. Отже, управителем може бути будь-яка фізична особа (яка має повну цивільну дієздатність), а також юридична особа. Згідно ч.1 ст.1285 ЦК у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.

При цьому, Законом України "Про оренду землі" регулюються орендні відносини, статтею 1 якого визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Водночас, до особи, що здійснює управління спадщиною, право власності на спадкове майно не переходить. Законом їй надається право на здійснення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. Тобто, договір оренди землі та договір на управління спадщиною відмінні між собою. Статтею 125 цього Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації прав.

Судом по справі №806/2324/16 було встановлено, що земельні ділянки, які на думку податкового органу мають бути включені по податкової декларації з плати за землю, не перебувають в оренді у позивача. Доказів державної реєстрації похідних від права власності речових прав на земельні ділянки (права оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у матеріалах справи не міститься. Податкове зобов'язання щодо плати за землю сплачується власниками або землекористувачами земельних ділянок, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі, на умовах оренди. Cпірні земельні ділянки, за які відповідачем донараховано грошові зобов'язання, не перебувають у комунальній чи державній власності, а форма власності для них визначена як приватна. Також, в оренді, як того вимагає закон, у позивача не перебувають.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що контролюючим органом неправомірно включено до об'єкту оподаткування єдиним податком 4 групи сільськогосподарські угіддя, які перебувають в управлінні ТОВ «Полісся-Інвест» на підставі договорів управління спадковим майном.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № від 08 вересня 2016 року.

Щодо вимоги позивача в частині визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №126-12 від 16 листопада 2016 року, суд зазначає наступне.

Встановлено, що Володарсько-Волинським відділенням Коростенської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкову вимогу форми «Ю» від 16.11.2016 №126-12 на загальну суму 114 038,28 грн. Зокрема, позивачу визначено грошове зобов'язання із орендної плати з юридичних осіб - 54 842,13 грн. (основний платіж - 36 795,50 грн., штрафні (фінансові) санкції - 18 046,63 грн.) (а.с. 12).

З наданих представником відповідача пояснень, вказаний податковий борг із орендної плати з юридичних осіб, зокрема, включає у себе грошові зобов'язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями №, №, № від 08 вересня 2016 року, а тому підлягає скасуванню у зазначеній частині.

В свою чергу, щодо можливості скасування податкової вимоги №126-12 від 16 листопада 2016 року в частині спірних грошових зобов'язань, суд зазначає наступне.

У відповідності до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на відповідність закріплених частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу за даних обставин.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що скасування судом податкової вимоги у частині спірних зобов'язань буде втручанням суду у дискреційні повноваження податкового органу. Вказані дії призведуть до самостійного визначення судом суми податкового зобов'язання, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Відтак, колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції про скасування у повному обсязі податкової вимоги форми «Ю» від 16.11.2016 №126-12, для відновлення порушеного права позивача та враховуючи неможливість скасування судом податкової вимоги у частині спірних грошових зобов'язань.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу положень ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме скасування винесення податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Житомирській області № від 08.09.2016 року, № від 08.09.2016 року, № від 08.09.2016 року та податкової вимоги Володарсько-Волинського відділення Коростенської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області №126-12 від 16 листопада 2016 року.

З огляду на викладене, постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. У доводах апеляційних скарг відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування постанови, а наведені доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "21" травня 2018 р.