Справа № 308/5622/18
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Дергачової Н.В.

при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П.

за участі представника позивача Радя О.І.,

перекладача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 (ОСОБА_3),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а, до громадянина Республіки Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ,які незаконно перебувають в Україні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а, звернувся до суду із позовом до громадянина Соціалістичної Республіки Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ,які незаконно перебувають в Україні.

Свої вимоги мотивував тим, що у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері у м. Ужгороді 21 травня 2018 року виявлено громадянина Республіки Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановлення факту перебування на Україні без законних на те підстав, 21 травня 2018 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності.

В цей же день на підставі ст. 26 України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженою особою ГУ ДМС України в Закарпатській області винесено рішення № 13 про примусове повернення з України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та роз'яснено відповідачу про зобов'язання покинути територію України у термін до 22.05.2018.

Станом на 22 травня 2018 року вказане рішення про примусове повернення з України відповідачем не виконано, а відтак іноземець підлягає примусовому видворенню з території України.

Разом з тим, відсутність у ОСОБА_3 документу, що посвідчує особу та дає право на виїзд з України є підставою для затримання та поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти позовних вимог та повідомив про відсутність у нього документів, які посвідчуються його особу. Пояснив суду, що на цей час перебуває на території України незаконно та бажає повернутися додому.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері у м. Ужгороді 21 травня 2018 року виявлено громадянина Республіки Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановлення факту перебування на Україні без законних на те підстав, 21 травня 2018 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності.

В цей же день на підставі ст. 26 України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженою особою ГУ ДМС України в Закарпатській області винесено рішення № 13 про примусове повернення з України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та роз'яснено відповідачу про зобов'язання покинути територію України у термін до 22.05.2018.

Станом на 22 травня 2018 року вказане рішення про примусове повернення з України відповідачем не виконано, а відтак іноземець підлягає примусовому видворенню з території України.

Разом з тим, відсутність у ОСОБА_3 документу, що посвідчує особу та дає право на виїзд з України є підставою для затримання та поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України. Окрім того, у відповідача відсутній документ, що дає право на перебування в Україні на законних підставах.

Судом також встановлено, що інформація з країни громадянської належності іноземця та документи, необхідні для ідентифікації особи, відсутні.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 цього ж Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідач прояснив суду, що із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади він не звертався.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в'їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною 3 ст. 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16 лютого 2015 року затверджено Інструкцію про порядок дій органів внутрішніх справ та органів охорони державного кордону з реалізації положень Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині затримання іноземця з метою його ідентифікації.

Однак в частині позовних вимог заявлених позивачем, щодо поміщення громадянина Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні суд зазначає, що такі до задоволення не підлягають, оскільки ні статтею 20 КАС України (підсудність місцевих судів), ні статтею 289 КАС України (спеціальна норма), такі вимоги законодавством не передбачені.

Що ж стосується негайного виконання зазначеного рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

При цьому звернення до негайного виконання рішення щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію - цією статтею не передбачено.

Керуючись ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 271, 272, 289, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Державної міграційної служби України в Закарпатській області, 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а, до громадянина Республіки Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - задовольнити частково.

Затримати громадянина Республіки Гвінеї ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення його видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Дергачова