Справа № 817/153/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/153/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "14" лютого 2018 р. (судове рішення ухвалене суддею Щербаковим В.В. в м.Рівне), у справі за позовом ОСОБА_2 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання бездіяльності незаконною, протиправною, стягнення моральної шкоди та сатисфакції , -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якому просив поновити строк звернення до суду щодо оскарження бездіяльності відповідачів, починаючи з 12.06.2012 року (з часу набрання законної сили постановою Володимирецького районного суду від 20.05.2008 року), визнати незаконною бездіяльність щодо невиконання постанови Володимирецького районного суду від 20.05.2008 у справі №2-а-4/08, та невиконання виконавчого документу у виконавчому проваджені №52029878, стягнути моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. та сатисфакцію в сумі 95000 доларів США, що на день звернення до суду еквівалентно 2683750,00 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 року позовну заяву повернуто ОСОБА_2 без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, не звернув уваги на те, що ним заявлені позовні вимоги, в тому числі, і в межах строків звернення до суду. Крім того,звертає увагу на те, що бездіяльність відповідачів щодо невиконання судового рішення триває по даний час а рішенням Європейського суду з прав людини "Кононов та інші проти України", зокрема, встановлено порушення його прав щодо невиконання судового рішення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, та просили про розгляд справи без їх участі. А тому, апеляційний суд, відповідно до ч.4 ст.229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду немає, а відтак, позов підлягає поверненню позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, до яких відноситься счправа за позовом ОСОБА_2, визначено статтею 287 КАС України.

Згідно ч.2 цієї статті позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з ч.1 ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами до ч.1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Поряд з цим, суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, позивач посилається на хворобливий стан, що стверджується довідкою МСЕК (встановлення інвалідності ІІ групи); сподіваннями, що відповідачі виконають судові рішення; почерговий, разом з іншими родичами, догляд за матір'ю похилого віку.

Суд першої інстанції,дійшов висновків, що обставини, з якими позивач пов'язує поважність причин пропуску строків звернення до суду в понад п'ять років (з 12.06.2012 по 15.01.2018), є не доведеними, а тому підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними - відсутні.

Апеляційний суд вважає вказані висновки суду першої інстанції передчасними, з таких підстав.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1), та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч.2).

Як вбачається з позовної заяви, своє звернення до суду позивач пов'язує з невиконанням судових рішень, зокрема щодо виконання судового рішення, яким затверджено умови мирової угоди від 16.07.2002 року. При цьому, позивач посилається на бездіяльність відповідачів, продовжує мати місце на час звернення до суду, та пов'язує з нею інші позовні вимоги.

Тривале невиконання судового рішення стало підставою для звернення ОСОБА_2 з заявою до Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Кононова та інші проти України" від 06.06.2013 року, суд постановив, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1 (за винятком заяв № 28061/08 та 28071/08), та 1500 (одну тисячу п'ятсот) євро.

Зі змісту вказаного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що судом, серед інших, розглядалася і заява ОСОБА_2 щодо тривалого невиконання ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області, 16/07/2002, зміненої ухвалою того ж суду 26/06/2008 (у аспекті рішення того ж суду від 05/06/2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11/09/2008).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які не залежать від волевиявлення особи, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Крім того, з прецедентного права Європейського Суду з прав людини про те, що «право на суд», з яких право на доступ є одним з аспектів, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ілліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Проте, суд зазначає, що, як би чітко не було сформульоване законодавче положення, у будь-якій галузі права існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у розясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються.

Таким чином, вирішуючи питання щодо строків звернення до суду, суд першої інстанції повинен був врахувати наведені норми, з'ясувати позовні вимоги та визначити, коли для позивач розпочався перебіг строку звернення до суду по кожній позовній вимозі та коли він закінчився.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого суд дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, у зв'язку з чим така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 319, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "14" лютого 2018 р. скасувати, справу направити для продовження розгляду до Рівнського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повне судове рішення складено "18" травня 2018 р.