Справа № 488/4413/17
Суддя: Чернявська Я. А.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4413/17
Провадження № 2-а/488/89/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Коваль А.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

за участю представника відповідача - Дрімоловської Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

28.11.2017 року позивач ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва з адміністративною позовною заявою до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якій просила суд визнати протиправними дії Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо припинення виплати їй пенсії у зв'язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання та зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату їй пенсії з 01 листопада 2016 року та здійснити її перерахунок відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 10 Розділу VII Перехідних положень КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином справа підсудна Корабельному районному суду м. Миколаєва.

Виходячи з положень ст. ст. 171, 257 КАС України, оскільки справа належить до справ незначної складності, позовну заяву належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засідання представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві на позов заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на законність дій відповідача та порушення порядку звернення про поновлення пенсійних виплат.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що з 16 травня 2008 року ОСОБА_4 призначена пенсія за віком згідно із Законом України "«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01 листопада 2016 року виплата пенсії за віком припинена у зв'язку із виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону.

28.09.2017 року представником позивача була подана відповідна заява про відновлення виплати пенсії.

Листом від 17.10.2017року за № 3672/07 відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії, вказавши, що громадянам, які виїхали за кордон, пенсії не виплачуються, з посиланням на норми . Також, Управління у відповіді зазначило, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього ).

Отже, суд приходить до висновку, що безумовно позивач має право на виплату призначеної їй пенсії, проте не погоджується з визначенням дати її відновлення.

Суд звертає увагу, що у позивача з дня припинення виплати пенсії, тобто з 01.11.2016 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-IV. З цього часу відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, припинення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд вважає, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст.ст. 99, 100 КАС України. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15) та від 08.06.2016 року (справа № 505/2135/14-а).

Позовна заява направлена до суду 28 листопада 2017 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві, отже позов підлягає задоволенню з 28 травня 2016 року, а вимоги за період з 01 листопада 2016 року по 27 травня 2017 року слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 5-11, 77, 257-263, 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Інгульського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_4.

Зобов'язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_4 пенсії за віком починаючи з 28 травня 2017 року та виплачувати її в подальшому довічно відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 640 грн.

Адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01 листопада 2016 року по 27 травня 2017 року - залишити без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Я.А.Чернявська