Справа № 484/3886/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 484/3886/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Мельничук О.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке прийнято 26 січня 2018 року у складі суду: судді Мельничук О.В. по справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 2 батальйонну УПП в м. Житомир Гурківського Олександра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Житомир Гурківського Олександра Валерійовича, в якому позивач просив: скасувати постанову БР № 216274 від 25.10.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2018 року заявлений позов задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 216274 від 25.10.2017 року на ОСОБА_2 за ст. 132-1 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування й доведення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, в якій у задоволенні заявленого позову відмовити у повному обсязі. Вказані в апеляційній скарзі доводи Департамент патрульної поліції обґрунтовує тим, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок про те, що відповідачем було не доведено правомірності свого рішення та не надано допустимих доказів, що спростували б доводи позивача, так як, на думку апелянта, порушення правил дорожнього руху України збоку позивача є явним та об'єктивно доведеним збоку відповідача.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2017 року Інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Житомир Гурківським Олександром Валерійовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення БР № 216274, якою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, у зв'язку з чим, на останнього накладений штраф у розмірі 510 грн.

Відповідно до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення БР № 216274 від 25.10.2017 року, ОСОБА_2 25.10.2017 року о 04.30 год. на автодорозі Київ - Чоп 170 кілометр, керуючи транспортним засобом «DAF», перевозив небезпечний вантаж - дизельне паливо, згідно з ТТН загальною вагою 41257 кг та перевищив дозволену вагу на 1257 кг, чим порушив пункт 22.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Як вбачається з пояснень в поданому адміністративному позові, позивач зазначив, що 25.10.2017 року біля 04.30 год. він керуючи вантажним автомобілем «DAF FT», державний номерний знак НОМЕР_1, з причепом BG HUTNIK, державний номер НОМЕР_2, які належать ОСОБА_4, рухався по автодорозі Київ-Чоп, 170 кілометр, де був зупинений відповідачем, в подальшому після перевірки документів та без проведення зважування у встановленому законодавством порядку на ваговому комплексі відповідач дійшов до висновку, що позивач керує транспортним засобом, загальна вага якого перевищує допустимі норми.

Також, позивач в адміністративному позові вказує, що відповідач дійшов висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, шляхом арифметичного складання ваги тягачу - 7770 кг, причепу - 6200 кг, та маси нафтопродуктів, яка в товарно-транспортній накладній зазначена в куб. дм. - 27287 та в кг. 22785, проте не звернув увагу на те, що в ТТН також зазначено, що густина нафтопродукту має питому вагу 0,8383 кг/м3, тобто 27287 кг х 0,8383 = 22785 кг. Тому, позивач вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про вагу транспортного засобу з вантажем, тим більш без проведення зважування на зважувальному комплексі, у зв'язку з чим, постанова підлягає скасуванню, як винесена незаконно.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення та не надано допустимих доказів, що спростували б доводи позивача.

Вирішуючи дану справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлений та сторонами даної справи не заперечувався факт винесення постанови інспектором, серії БР № 216274 від 25.10.2017 року, якою на ОСОБА_2 був накладений штраф у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП.

У відповідності до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП вказує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 статті 258 КУпАП регламентовано, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, обставини, викладені в постанові інспектора серії БР № 216274 від 25.10.2017 року, можуть бути підтвердженими здійсненими фотознімками місця правопорушення, транспортного засобу, товарно-транспортної накладної (далі - ТТН) та іншої відповідної документації, які були долучені судом першої інстанції до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, дані докази були зібрані та зафіксовані відповідачем, та на підставі них вирішувалося питання про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо розгляду даних доказів в судовому процесі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 74 КАС України визначає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, у відповідності до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч. 3 ст. 80 КАС України, суд має право витребувати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, щодо порушень правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення відповідач діяв саме від імені органу Національної поліції, в спірному випадку структурного підрозділу Департаменту патрульної поліції.

З чого випливає, що надані, уповноваженим представником Департаменту патрульної поліції, копії документів, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, є доказами правомірності дій відповідача в особі інспектора поліції в розумінні статей 72-76 КАС України.

Таким чином, докази, на основі яких відбулося винесення постанови посадовою особою є основоположним предметом розгляду щодо питання про правомірність винесення такої постанови.

Проте, судом першої інстанції всупереч вимогам Кодексу адміністративного судочинства України винесено рішення на підставі неповного з'ясування обставин в адміністративній справі, які мають значення для вирішення спору.

Так, судом першої інстанції було винесено рішення на підставі аналізу поданих позивачем доказів, зокрема копії ТТН №7 (а.с.8), яке не надавалась позивачем для аналізу збоку відповідача під час винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи, зокрема, наявні в матеріалах справи копії ТТН №9591, колегія суддів зазначає, що даний документ є підтвердженням перевезення ОСОБА_2 вантажу об'ємом 32550 дм3, масою 27287 кг, що підтверджується відповідним розрахунком густини нафтопродукту, що перевозився, а саме (згідно ТТН №9591) - питома вага становить 0,8383 кг/м3, тобто 32550 х 0,8383 кг/м3 = 27287 кг.

Згідно доводів позивача, висловлених в адміністративному позові, перевірка документів проводилася без проведення зважування у встановленому законодавством порядку на ваговому комплексі, а тому, на думку позивача, відповідач дійшов до висновку, що позивач керує транспортним засобом, загальна вага якого перевищує допустимі норми, помилково.

Однак, дані твердження позивача є неспроможними, так як Департамент патрульної поліції в апеляційній скарзі вірно зазначає визначену законодавством можливість провести габаритно-ваговий контроль без проведення зважування транспортного засобу.

Так, п. 16 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879, передбачає, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль

Аналізуючи зміст пп. 5-1 п. 2 зазначеного Порядку вбачається, що документальний габаритно-ваговий контроль проводиться без зважування транспортного засобу, шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, що в даному випадку було здійснено інспектором поліції.

Таким чином, інспектором роти № 2 батальйонну УПП в м. Житомир Гурківським Олександром Валерійовичем було вірно визначено загальну масу транспортного засобу в масі 41257, шляхом додавання маси слідового тягача DAF FT CF 85, НОМЕР_3 (7770 кг згідно технічного паспорту) (а.с.7) до маси напівпричепу BC HUTNIKNCC-26, НОМЕР_2 (6200 кг згідно технічного паспорту) (а.с.6) та до маси нафтопродукту (27 287 кг згідно ТТН №9591) (а.с.33).

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме аналізу копії фотографії задньої частини транспортного засобу (а.с.31), апелянтом вірно зазначено, що відповідачем правомірно вказано в постанові № 216274 порушення п. 22.6 та п. 30.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, а саме відсутність позаду транспортного засобу зображення знаку 3.29 «Обмеження швидкості», що мусило б бути дотриманим у спірному випадку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив обставини справи не в повному обсязі, так як не надав належної правової оцінки доказам, на основі яких відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та у задоволенні заявленого позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2018 року - задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2018 року - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспектора роти № 2 батальйонну УПП в м. Житомир Гурківського Олександра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець