Справа № 814/1758/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1758/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В. Час і місце ухвалення: 14.12.2017р., м.Миколаїв

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

23.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №522-13, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 20833,33 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 15.01.2018 року подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідачем не зроблений відповідний розрахунок вартості транспортного засобу, а отже і не доведено, що авто може бути об'єктом оподаткування; до податкового повідомлення-рішення не додано розрахунку податкового зобов'язання; відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевого податку на 2017 рік.

Також, апелянт посилається на те, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 року по справі №814/1292/17 скасовано податкове повідомлення-рішення, яким донараховано транспортний податок за 2017 рік попередньому власнику транспортного засобу.

У зв'язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року та прийняття нової - про задоволення позовних вимог.

23.02.2018 року до суду від ГУ ДФС у Миколаївській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції правомірним, зважаючи на відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного податкового законодавства.

20.04.2018 року від ОСОБА_2 до суду надійшло доповнення до апеляційної скарги у якому апелянт, як на додаткову підставу для скасування постанови суду І інстанції вказував, що у оподатковуємий період позивач не був власником транспортного засобу, за який податковим повідомленням-рішенням від 30.06.2017 року №522-13 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 20833,33 грн.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає, що ОСОБА_2 проживає у м. Миколаєві та у 2017 році придбав автомобіль Audi A8, 2013 року, об'єм двигуна 3993 куб.см, бензин.

30.06.2017 року Головним управління ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №522-13 про визначення ОСОБА_2 податкового зобов'язання з транспортного податку за 2017 рік в розмірі 20833,33 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення, виходив з правомірності дій відповідача з нарахування позивачу транспортного податку за 2017 рік та, у зв'язку з цим, винесення податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду апеляційної погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі по тексту - Закон 71-VIII), яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України, було введено новий податок - транспортний податок.

Згідно ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Згідно пп.267.3.1 п.267.2 ст.267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (ст.267 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (пп.267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності (пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України).

Відповідно до пп.267.6.3 п.267.6 ст.267 ПК України з 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісяця у десятиденний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

У разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності (пп. 267.6.5 п.267.6 ст.267 Кодексу).

За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу (пп. 267.6.6 п.267.6 ст.267 ПК України).

Згідно пп.266.9.1 п. 266.9 ст.266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пп. 10.1.1. п. 10.1 ст. 10, ст. 265 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно.

Поряд з цим, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок, згідно з нормами Податкового кодексу України, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає у тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п.8.3 ст.8, п.4.4 ст.4 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Разом ж тим, відповідно до пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, доводи апелянта про обов'язковість прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів спростовуються вимогами чинного законодавства.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі наголошував, що транспортний податок за 2017 рік прийнято у порушення вимог пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, відповідно до якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Проте, пунктом 4 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20.12.2016 року встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З огляду на зазначене, посилання апелянта на обов'язковість застосування приписів пп.12.3.4 п. 12.3 ст.12 ПК України є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд враховує, що статтею 4 ПК України встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 2015 бюджетного року, що дає підстави для правової оцінки запровадження транспортного податку як такого, що не порушує принцип стабільності. Крім того, при співвідношенні норми-принципу, якою є норма підпункту 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПК України, та норм ст.267 ПК України, які є конкретними нормами (регулюють відносини з приводу транспортного податку), слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як конкретна норма - спеціальна норма, яка і підлягає застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

Крім того, апелянт, як на підставу скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, вказував, що відповідачем, в порушення Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 (далі Методика), розраховано вартість транспортного засобу без врахування пробігу.

Вказана Методика (у редакції, що діяла з 24.06.2017 року) не передбачає врахування при визначенні вартості транспортного засобу такого критерію, як "пробіг".

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100),

де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст.1576).

Відповідно до п. 3,4 Методики джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів). Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

На веб-сайті Мінекономрозвитку встановлено перелік легкових автомобілів, що підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році, серед яких є автомобіль Audi A8, 2013 року, об'єм двигуна 3993 куб.см, бензин.

Таким чином, належний позивачу автомобіль Audi A8, 2013 року випуску, об'єм двигуна 3993 куб.см, бензин, був об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році в незалежності від пробігу.

ОСОБА_2 у доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що відповідно до постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.02.2018р. по справі №814/2846/17 станом на 02.08.2017 року він не являвся власником Audi A8, 2013 року випуску.

Як вже зазначалось, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Позивачу нараховано податок за 2017 рік у розмірі 20 833,33, тобто не за повний рік.

В свою чергу, судом першої інстанції не перевірено правильність нарахування відповідачем зобов'язань з транспортного податку та не встановлено період, у який автомобіль Audi A8, 2013 р.в., державний номер НОМЕР_1, перебував у власності ОСОБА_2

Судом апеляційної інстанції направлено запит у Регіональний сервісний цент МВС України в Миколаївській області стосовно наявної у них інформації про період часу, у який автомобіль Audi A8 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, перебував у власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_3.

Згідно наданої відповіді від 26.04.2018 року №31/14-1516 автомобіль Audi A8, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, перебував у власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_3, у період з 07.03.2017 року по 16.01.2018 року.

Враховуючи викладене, питання щодо розміру податкового зобов'язання позивача повинно вирішуватися із застосуванням норм підпунктів 267.6.5 та 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 ПК України, а саме: виходячи зі ставки 25000 грн. та пропорційно до кількості місяців, впродовж яких позивач мав у власності автомобіль Audi A8, як об'єкт оподаткування, починаючи з березня 2017 року і закінчуючи груднем 2017 року включно.

Відтак, податкове повідомлення-рішення №522-13 від 30.06.2017 року є правомірним стосовно визначення податкового зобов'язання в розмірі 20833,33 грн. (25000,00 грн.: 12 х 10).

Підставами для скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування контролюючим органом положень ПК України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік є обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів не оминає увагою той факт, що судом першої інстанції хоча і ухвалено правильне рішення по суті спору, проте допущено неповне з'ясування обставин справи, що мають ключове значення, тому постанова суду першої інстанції, в порядку ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В.Єщенко

Суддя: Ю.В. Осіпов