Справа № 820/1504/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 р. справа №820/1504/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - Бринзи Н.А.,

представника відповідача - Шевченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН" (вул.Каразіна, буд.2, м.Харків, 61002, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "РОКМАН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, у якому просить суд:

- скасувати рішення №988 від 16.11.2017 ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "РОКМАН";

- зобов'язати ГУ ДФС у Харківській області направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію ТОВ "РОКМАН" платника податку на додану вартість з 01.10.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з незалежних від себе обставин ТОВ "РОКМАН" не мало фактичної можливості та законних підстав для подання податкової звітності з ПДВ в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, а тому рішення ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «РОКМАН» є, на думку позивача, незаконним, оскільки не відповідає вимогам пп. г п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, на підставі якого його прийнято.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому вказано, що станом на 11.10.2017ТОВ «РОКМАН» вже було платником ПДВ та мало змогу подати декларацію за вересень 2017, окрім того, ТОВ «РОКМАН» обов'язано було подавати звітність за жовтень 2016 року та за листопад 2016 року, але таких декларацій також подано не було, у зв'язку з чим відповідач вважає оскаржуване рішення таким, що відповідає вимогам закону.

Правом надати відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив сторони не скористалися.

Ухвалою суду від 03.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 призначено розгляд справи на 19.04.2018 об 11:00 у судовому засіданні у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 26.03.2018 задоволено заяву представника Головного управління ДФС у Харківській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та розглянуто справу за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.09.2015 ТОВ "РОКМАН" взято на облік у ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, а з 01.10.2015 зареєстровано як платник податку на додану вартість з присвоєнням індивідуального податкового номеру 47. 11.02.2015 в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на ім'я ТОВ "РОКМАН" відкрито рахунок № 3914. 09.11.2016 рішенням №531/26-54-12-01-18 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві реєстрація ТОВ "РОКМАН" як платника податку на додану вартість анульована. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 по справі №820/1322/17, що набрала законної сили 15.06.2017, скасовано рішення № 531/26-54-12-01-18 від 09.11.2016 року ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації податку на додану вартість ТОВ "РОКМАН" та зобов'язано Київську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області внести до Реєстру платників податку на додану вартість зміни щодо скасування анулювання реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН", що відбулось за рішенням №53 1/26-54-12-01-18 від 09.11.2016 Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та внести запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН" як платника податку на додану вартість зі збереженням податкових показників в розмірі 813170,93 грн. (вісімсот тринадцять тисяч сто сімдесят гривень 93 копійки) на рахунку ГОВ "РОКМАН" в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; Київську об'єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області надати необхідну інформацію щодо поновлення дії реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН" Державній казначейській службі України для відкриття нового рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та повідомити належним чином ТОВ "РОКМАН" у строк, передбачений законодавством; Київську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області відновити показники в обліковій картці на рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН" щодо суми податку на додану вартість у розмірі 813170,93 гри. (вісімсот тринадцять тисяч сто сімдесят гривень 93 копійки) відповідно до зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі вхідних податкових накладних; Київську об'єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області надати Державній казначейській службі України, відповідно до ст. 43 ПКУ, висновки та документи, необхідні для повернення коштів на новостворений рахунок платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "РОКМАН" в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, помилково та/або надміру зарахованих до бюджету, проведенням звірки надходжень до бюджету в розмірі 813170,93 грн. (вісімсот тринадцять тисяч сто сімдесят гривень 93 копійки). Сторонами не заперечувалось, що зазначене рішення виконано в жовтні 2017 року, про що ТОВ "РОКМАН" повідомлене листом ДФС України №23640/10/20-40-08-01-11 від 09.11.2017, в якому вказано, що до Реєстру платників ПДВ внесено запис про ресстрацію ТОВ "РОКМАН" платником ПДВ з датою реєстрації платником податку з 01.10.2015 а індивідуальним податковим номером 47, а також з 01.11.2017 відкрито рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ №3914. Рішенням ГУ ДФС у Харківській області №988 від 16.11.2017 реєстрацію платника ПДВ ТОВ "РОКМАН" анульовано у зв'язку з неподанням ТОВ "РОКМАН" податкових декларацій з податку на додану вартість протягом періоду з жовтня 2016 року по вересень 2017 року. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства. Відповідно до п.п.г п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Тобто, обов'язковою умовою необхідною для застосування до платника податку такого заходу як анулювання реєстрації платника податку на підставі пп. г п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України є наявність факту неподання контролюючому органу протягом 12 послідовних податкових місяців декларації з податку на додану вартість.

Щодо посилань контролюючого органу на правомірність застосування до позивача приписів п.п.г п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України, оскільки декларації не подавались платником з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, суд зазначає наступне.

Сторонами не заперечувалось та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09.11.2016 контролюючим органом анульовано реєстрації платника ПДВ ТОВ "РОКМАН".

Представник відповідача зазначив, що реєстрації поновлено 11.10.2017, однак у листі від 09.11.2017 відповідач зазначає, що рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ позивачу відкрито 01.11.2017.

Згідно з п.202.1 ст.202 Податкового кодексу України, для платників ПДВ звітним податковим) періодом є один календарний місяць.

Відповідно до п. 203.1 Податкового кодексу України податкова декларація з ПДВ подається базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Тобто, позивач був позбавлений права подавати декларації з ПДВ з жовтня 2016 по жовтень 2017 року, оскільки рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ прийняті контролюючим органом 09.11.2016 та 16.11.2017, тобто, до закінчення двадцятиденного строку для подання податкової звітності з ПДВ, протягом листопада 2016 року - вересня 2017 року у позивача не існувало об'єктивної можливості подавати звітність у зв'язку з анулюванням реєстрації платника ПДВ на підставі рішення від 09.11.2016.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, а саме ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п.п. 42-44 Рішення від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Порушення ст.1 Протоколу мало місце, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, принцип добросовісності вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Добросовісне прийняття рішень, вчинення дій чи допущення бездіяльності не заперечує можливості відхилення при цьому від закону, однак виключає умисел на таке порушення.

Метою дотримання принципу пропорційності є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: 1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти; 2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей; 3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; 4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

У межах спірних правовідносин судом встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем порушено принципи добросовісності та пропорційності, не враховано гарантований Конвенцією пріоритет найбільш сприятливого для платника тлумачення закону, а тому порушено права позивача.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що рішення №988 від 16.11.2017 ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "РОКМАН" винесено з порушенням вимог ст.2 КАС України та підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що позивач звертався до контролюючого органу зі скаргою на підставі п.5.10 Положення про реєстрацію платників податків податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.11.2014 №1130, від 27.11.2017 з вимогою скасувати рішення ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ "РОКМАН" від 16.11.2017 та з листом від 28.12.2017 щодо якнайшвидшого розгляду зазначеної скарги.

До суду не надано доказів розгляду відповідачем скарги ТОВ "Рокман".

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію ТОВ "РОКМАН" платника податку на додану вартість з 01.10.2015 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію ТОВ "РОКМАН" платника податку на додану вартість з 01.10.2015.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН" (вул.Каразіна, буд.2, м.Харків, 61002, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення №988 від 16.11.2017 ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "РОКМАН" (вул.Каразіна, буд.2, м.Харків, 61002, ).

Зобов'язати Головне управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію ТОВ "РОКМАН" платника податку на додану вартість з 01.10.2015.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН" (вул.Каразіна, буд.2, м.Харків, 61002, ) судовий збір у сумі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 21 травня 2018 року.

Суддя Котеньов О.Г.