Справа № 428/10353/15-а
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/428/160/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення від 17.09.2015р. щодо відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначити та виплачувати щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015р.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення від 17.09.2015р. щодо відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначити та виплачувати щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015р., мотивуючи вимоги тим, що позивачка ОСОБА_1, працюючи суддею Апеляційного суду Луганської області і маючи стаж роботи суддею більше 25 років, згідно із ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у листопаді 2014 року звернулася із заявою про відставку до Вищої ради юстиції, яка 02 липня 2015 року задовольнила її прохання і прийняла рішення про внесення подання Верховній Раді України про звільнення її з посади за загальними обставинами у зв'язку з поданням заяви про відставку. Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року її звільнено з посади судді Апеляційного суду Луганської області у зв'язку із виходом у відставку та відраховано зі штату суду. 10 вересня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління Пенсійного Фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 17 вересня 2015 року позивачці ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, адже Конституція України, якою закріплено неможливість зменшення гарантій незалежності судді шляхом зменшення матеріального забезпечення судді, має вищу юридичну силу, аніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а отже, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення повинен був керуватися нормами Конституції України, чого зроблено не було. Тому, позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду і просить визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 17 вересня 2015 року, яким їй було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року.

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці , тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні. Шестимісячний строк позовної давнини не був вичерпний оскільки позивачка дізналася про порушення свого права з 18.09.2015р. тобто з моменту отримання відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , а даний позов було подано до суду 12.10.2015р..

Від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, тобто із дотриманням діючого законодавства. Також вказала, що встановлювати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» немає підстав, адже з 12.02.2015 року вказане грошове утримання було суттєво зменшено (з 80% до 60%).

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З розрахунку стажу роботи судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1., вбачається, що ОСОБА_1 з 16.04.1990 року по 31.03.2011р. працювала на посаді судді Ленінського районного суду міста Луганська, з 01.04.2011 року по 07.08.2015 року працювала на посаді судді Апеляційного суду Луганської області, стаж роботи станом на 07.08.2015 року 25 років 03 місяці 21день.

Постановою Верховної Ради України № 634-VIII від 16.07.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Луганської області у звязку із поданням заяви про відставку.

Рішенням Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 5684/2015 від 17.09.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді за її заявою від 10.09.2015 року. В якості обґрунтування такої відмови Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області послалося на положення Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року згідно із якими «у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Суд не може погодитися із обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.»

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частинами 1-3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що:

1. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

ОСОБА_1 було звільнено з посади судді 16.07.2015 року, а 07.08.2015 року її було відраховано зі штату суду у звязку з поданням заяви про звільнення у відставку. При цьому про своє бажання бути звільненою у звязку із виходом у відставку ОСОБА_1 повідомила компетентний орган (Вищу раду юстиції) ще до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 є суддею у відставці, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню статті 8, 19, 22, 126 Конституції України, а також частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року), а отже рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить Конституції України та Закону України, який прийнятий на основі Конституції України.

Крім того, вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також виходячи з того, що позивачка ОСОБА_1 повідомила компетентний орган (Вищу раду юстиції) про своє бажання бути звільненою у звязку із виходом у відставку ще до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання саме у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року).

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо скасування рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не досяг пенсійного віку та щодо зобовязання відповідача призначити та виплатити позивачці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року.

Разом з тим, з метою повного захисту права позивачки ОСОБА_1 на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та з метою додержання загальновизнаного принципу зрозумілості судового рішення, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, із урахуванням наявності пенсійного посвідчення серія ААЄ №644688, виданого 04.10.2011р. Пенсійним фондом України про отримані позивачкою ОСОБА_1 пенсії за віком, суддя вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визначити, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно бути призначено та виплачено позивачу із урахуванням вже виплачених сум пенсії за віком з 08.08.2015 року.

Також, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 487,20грн. підтверджується квитанцією №154 від 13.08.2015р. та квитанцією №0.0.453238577.1 від 26.10.2015р.. Враховуючи те, що позов задоволено і відповідачем є Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн..

Керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163,183-2, 185, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення від 17.09.2015р. щодо відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначити та виплачувати щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015р. задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 5684/2015 від 17 вересня 2015 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року із урахуванням вже виплачених сум пенсії за віком з 08.08.2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя