Справа № 820/818/18
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 травня 2018 р. справа № 820/818/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко А.Д.,

за участі:

представника позивача - Надобко С.В.,

представника відповідачів - Іхненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міська рекламно - інформаційна система" (61058, м. Харків, вул. Данилевського буд. 22, під'їзд №7, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міська рекламно - інформаційна система" (далі - ТОВ "МРІС") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області з податку на додану вартість від 26.01.2018 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач виконав всі взяті на себе податкові зобов'язання, в тому числі щодо сплати податку на додану вартість, внаслідок чого, податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Сума заборгованості, яка стала підставою для прийняття оскаржуваних рішень виникла у позивача у 2014 році, тобто значно раніше, оскільки контролюючим органом неодноразово були складені та направлені на адресу позивача податкові вимоги, які потім ставали предметом позову в порядку адміністративного судочинства та скасовувалися судами різних інстанцій. Позивач також зазначив, що суми грошовою зобов'язання, зазначені відповідачем у податкових повідомленнях - рішеннях не відповідають дійсності, оскільки навіть за станом на 25.01.2017 року у позивача рахувався податковий борг в розмірі 18605,67 грн. з податку на додану вартість, що підтверджується інформаційним листом Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області від 26.01.2017 року за №1426/10/20-30-17-15, тобто сума грошового зобов'язання зазначена відповідачем не узгоджується з фактичним станом речей. З огляду на зазначені у адміністративному позові судові рішення, позивач вважає, що підстав для винесення податкових повідомлень - рішень немає у спорі, що виник між сторонами, адже, грошове зобов'язання не підпадає під п.п.14.1.175 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Через канцелярію суду 02.03.2018 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскаржувані рішення прийняті за наслідками камеральної перевірки, якою встановлено несвоєчасність сплати узгоджених податкових зобов'язань в загальному розмірі 704363,41 грн..

Позивач не скористався правом надати відповідь на відзив.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ "МРІС" зареєстровано в якості юридичної особи, перебуває на обліку в Центральній ОДПІ м.Харкова, зареєстровано платником ПДВ з 15.01.2003 року.

На підставі пункту 200.10 статті 200 Податкового Кодексу України, у порядку п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 та статті 76 Податкового Кодексу України, фахівцями контролюючого органу 09.01.2018 року проведено камеральну перевірку ТОВ "МРІС" з питання своєчасності та повноти сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість по деклараціям з податку на додану вартість за період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року.

За наслідками вказаної перевірки складено акт про результати камеральної перевірки №117/20-40-12-13-19/31343590 від 09.01.2018 року, яким встановлено, що ТОВ "МРІС" в порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України протягом граничних строків не сплачено узгоджені суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість по дослідженим деклараціям.

На підставі висновків акту перевірки №117/20-40-12-13-19/31343590 від 09.01.2018 року, відповідно до ст.126 Податкового кодексу України, відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 26.01.2018 року №3, яким нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 622900,88 грн. у розмірі 10% - 62290,13 грн., та податкове повідомлення - рішення № від 26.01.2018 року, яким нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 81462,53 грн. у розмірі 20% - 16292,48 грн.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 31.1 ст.31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується, зокрема фінансова відповідальність (п.111.1 ст.111 ПКУ).

Пунктом 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України передбачено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначених ст.102 Кодексу, тобто 1095 днів.

Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п.111.2 ст.111 ПКУ).

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд зазначає, що згідно поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість від 19.08.2014 року №, визначено до сплати суму ПДВ у розмірі 21936,00 грн., термін сплати - 30.08.2014 року, 30.08.2014 року позивачем зменшено суму податкових зобов'язань на 7951,98 грн. Станом на 30.08.2014 року у платника виникла недоїмка у розмірі 13984,02 грн. за рахунок несплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість, самостійно визначених платником.

Відповідно до п. 87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

З пояснень сторін судом встановлено, що в подальшому позивачем сплачувались грошові зобов'язання виключно по задекларованих у податковій звітності даних без врахування того, що кошти повинні спрямовуватись в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи.

Відносно наданих позивачем судових рішень з приводу відсутності вини позивача щодо несвоєчасного зарахування коштів банківською установою, суд зазначає, що в межах вказаних судових справ не досліджувалось питання своєчасності сплати податку на додану вартість, доказів направлення до банківської установи платіжного доручення щодо сплати податку на додану вартість позивачем до суду не надано, факт наявності суми заборгованості, яка стала підставою для прийняття оскаржуваних рішень та виникла у позивача у 2014 році не спростований та зазначений позивачем безпосередньо у адміністративному позові.

Згідно з вимогами п. 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 р. № 422 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 р. за № 751/28881, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Суд зазначає, що представником позивача до матеріалів справи не надано такого що набрало законної сили судового рішення про зобов'язання контролюючого органу здійснити коригування інтегрованої картки платника податків або щодо виключення суми заборгованості з податку на додану вартість з інтегровані картки платника.

Представником позивача до матеріалів справи також не додано доказів на підтвердження сплати суми боргу, яка обліковується за ТОВ «МРІС» згідно інтегрованої картки платника податків, інших належних та допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 73-76 КАСУ щодо погашення узгодженої суми податкового зобов'язання за поданою ним декларацією з податку на додану вартість від 19.08.2014 року № та відсутності податкового боргу.

Виходячи з кількості рішень з приводу податкового боргу ТОВ «МРІС», позивач обізнаний про наявність податкового боргу, який утворився у 2014 році та до цього часу не вчинив жодних дій по його погашенню або реструктуризації.

Суд зазначає, що неперерахування банківською установою за платіжним дорученням клієнта сум податків не звільняє платника податків від обов'язку сплатити задекларовану суму податку. Податковий кодекс України не містить такої підстави для звільнення платника податків від сплати податку як через невиконання банківською установою платіжного документа про сплату податку до бюджету платником податків та не зобов'язує через це інших осіб (банк) сплатити цю суму узгодженого податкового зобов'язання замість платника податків. Такий платник лише звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату такого податку або перерахування не в повному обсязі суми податку (п.129.6 ст.129 ПКУ) та не звільняється від сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Таким чином, встановлений актом про результати камеральної перевірки №117/20-40-12-13-19/31343590 від 09.01.2018 року, факт порушення ТОВ "МРІС" п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України щодо несплати протягом граничних строків узгодженої суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

Відносно тверджень позивача, що станом на 25.01.2017 року у позивача рахувався податковий борг в розмірі 18605,67 грн. з податку на додану вартість, що підтверджується інформаційним листом Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області від 26.01.2017 року за №1426/10/20-30-17-15, тобто сума грошового зобов'язання зазначена відповідачем не узгоджується з фактичним станом речей, суд зазначає, що предметом дослідження перевірки на підставі якої винесено спірні податкові повідомлення -рішення були саме питання своєчасності та повноти сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість по деклараціям з податку на додану вартість за період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року. Факт наявності у позивача боргу станом на 25.01.2017 року жодним чином не впливає на висновки акту перевірки та не був предметом її дослідження.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

При цьому суд наголошує, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в спростування висновків акту перевірки. Під час розгляду справи судом встановлено, що висновки акту перевірки ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених контролюючим органом.

З огляду на те, що позивач не спростовує встановлених актом перевірки порушень, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття Головним управлінням ДФС України спірних рішень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області з податку на додану вартість від 26.01.2018 року № та № винесені контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Міська рекламно - інформаційна система" (61058, м. Харків, вул. Данилевського буд. 22, під'їзд №7, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.05.2018 року.

Суддя Біленський О.О.