Справа № 539/3063/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 539/3063/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Пянової Я.В. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2018, ухваленого суддею Іващенко Ю.А. в м. Лубни Полтавської області, по справі № 539/3063/17

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про відмову в перерахунку та виплаті пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач, Лубенське ОУПФУ Полтавської області), в якому просив суд визнати протиправними дії Лубенського ОУПФУ Полтавської області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідок № 16 і № 17 від 14.04.2017 року Лубенської ПМК-4; скасувати рішення Лубенського ОУПФУ Полтавської області № 170 від 11.05.2017 року, яким відмовлено у перерахунку пенсії згідно довідок про заробітну плату № 16 і № 17 від 14.04.2017 року Лубенської ПМК-4; зобов'язати Лубенське ОУПФУ Полтавської області перерахувати та виплачувати йому пенсію відповідно до довідок № 16 і № 17 від 14.04.2017, виданих Лубенською ПМК-4 із заробітної плати 1560,12 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.07.1986 року по 31.07.1986 року з врахування премії 400 крб., починаючи з 18.04.2017 року з урахуванням раніше сплачених сум пенсії.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Лубенського ОУПФУ Полтавської області № 170 від 11.05.2017 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідок Лубенської ПМК-4 від 14.04.2017 року №16 і №17 скасовано.

Зобов'язано Лубенське ОУПФУ Полтавської області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідок № 16 і № 17 від 14.04.2017 року, які видані Лубенською ПМК-4, згідно якої перераховано заробітну плату ОСОБА_1 за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 1560,12 крб., починаючи з 18.04.2017 року з урахуванням сплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Також просив провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково, отримує пенсію по інвалідності через Лубенське ОУПФУ Полтавської області.

На час участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач працював у Лубенській ПМК-4, звідки був відряджений на проведення робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки в/ч 61606 № 50 від 04.09.1986 ОСОБА_1 знаходився на учбових зборах з 08.06.1986 по 07.08.1986 та йому належить до виплати за місцем постійної роботи 100% тарифної ставки за період з 08.06.1986 по 07.08.1986.

Згідно з довідками № 16 і №17, виданими 14.04.2017 Лубенською ПМК-4, ОСОБА_1 перераховано заробітну плату за час роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 1560,12 крб., в тому числі одноразова премія 400 крб.

18.04.2017 позивач звернувся до Лубенського ОУПФУ Полтавської області із заявою про перерахунок та виплату пенсії згідно довідок №16 і №17 від 14.04.2017, виданих Лубенською ПМК-4 з урахуванням включених у довідку нарахованих виплат.

Рішенням Лубенського ОУПФУ Полтавської області № 170 від 11.05.2017 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії згідно довідок, виданих Лубенською ПМК-4, з підстав того, що підприємством безпідставно, без надання підтверджуючих документів, проведено нарахування премії у розмірі 60%. ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 було дозволено підвищувати до 60% максимальний розмір премії. Конкретний розмір премії встановлювався на кожному підприємстві безпосередньо, але не в 60 відсотків тарифної ставки (окладу). Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Таким чином, якщо до призову на військові збори премія працівнику нараховувалась систематично, за період виконання повязаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, премія також повинна бути нарахована в тих же розмірі, як і працівникам підприємства, які не брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у відповідності з діючим положенням про преміювання. Якщо на підприємстві виплата премії не була передбачена, або була передбачена, але в меншому розмірі, підстав для нарахування премії в розмірі 60% немає. Наявні на підприємстві документи про нарахування заробітної плати, а також особовий рахунок за 1986 рік не підтверджують факт встановлення на підприємстві премії в розмірі 60 % та виплати одноразової премії, передбаченої підпунктом 3 пункту 1 постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 в розмірі 400 крб., що свідчить про необґрунтованість її включення до складу заробітної плати для обчислення пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії на підставі довідок №16 і №17 від 14.04.2017, виданих Лубенською ПМК-4 з урахуванням включених у довідку нарахованих виплат.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок № 1210).

У відповідності до п.1 Порядку № 1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (п.2 Порядку № 1210).

Згідно з пп.3 п.3 Порядку № 1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Відповідно до п. 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, підприємство має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Судовим розглядом встановлено, що фактично сплачено та отримано позивачем у період з 08.06.1986 року по 07.08.1986 року заробітну плату без урахування премії в розмірі 60 % та одноразової премії в розмірі 400 крб., а також без збільшення кратності розміру тарифної ставки (посадового окладу).

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження РМ СРСР від 17.05.1986 № 964; постанова РМ СРСР від 07.05.1986 № 524-156; розпорядження РМ СРСР від 23.05.1986 № 1031; постанова РМ СРСР від 05.06.1986 № 655-195; постанова РМ УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та ін.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов'язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_2 Міністрів СРСР, Всесоюзної ОСОБА_3 Професійних Спілок від 5 червня 1986 року № 665-195 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища", надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз. 4 п.п.1 п.1 ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7), провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу № 6 від 10.04.2017 про перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 у розрахунково - платіжній відомості донарахована заробітна плата за період з 01.07.1986 по 31.07.1986 без проведення виплат та стягнення страхових внесків і податків.

Премія, максимальний розмір якої 60 %, передбачена п. 4 та одноразова премія в розмірі 400 крб, передбачена п.п. 3 п. 1 постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, в розрахунково-платіжних відомостях не нарахована та не виплачена, тобто фактично за період з 01.07.1986 по 31.07.1986 позивачем не отримувалася.

Отже підприємством безпідставно, без надання підтверджуючих документів, проведено нарахування премії у розмірі 60%. ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 було дозволено підвищувати до 60% максимальний розмір премії. Конкретний розмір премії встановлювався на кожному підприємстві безпосередньо, але не в 60 відсотків тарифної ставки (окладу). Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Таким чином, якщо до призову на військові збори премія працівнику нараховувалась систематично, за період виконання повязаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, премія також повинна бути нарахована в тих же розмірі, як і працівникам підприємства, які не брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. у відповідності з діючим положенням про преміювання. Якщо на підприємстві виплата премії не була передбачена, або була передбачена, але в меншому розмірі, підстав для нарахування премії в розмірі 60% немає.

Наявні на підприємстві документи про нарахування заробітної плати, а також особовий рахунок за 1986 рік не підтверджують факт встановлення на підприємстві премії в розмірі 60 % та виплати одноразової премії, передбаченої підпунктом 3 пункту 1 постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 в розмірі 400 крб., що свідчить про необґрунтованість її включення до складу заробітної плати для обчислення пенсії.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі довідок № 16 і № 17 від 14.04.2017, які видані Лубенською ПМК-4, оскільки не всі зазначені в цій довідці дані є підтвердженими розрахунковими документами (відомостями) та фактично отримані позивачем.

При цьому колегія суддів зазначає, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 539/1721/17.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно зясовано всі обставини, що мають значення для справи, та неправильно розтлумачено норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2018 по справі № 539/3063/17 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовити повністю.

ОСОБА_2 набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 22.05.2018.