Справа № 816/2279/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 р. Справа № 816/2279/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Абраамян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Чоудхурі ОСОБА_4 Атауддін Хаідер ОСОБА_4 Хаідер на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2018, суддя О.О. Кукоба, повний текст складено 23.02.18, по справі № 816/2279/17

за позовом Громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Чоудхурі ОСОБА_4 Атауддін Хаідер ОСОБА_4 Хаідер

до Державної міграційної служби України третя особа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Чоудхурі ОСОБА_4 Атауддін Хаідер ОСОБА_4 Хаідер звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати рішення Державної міграційної служби України від 17.11.2017 №427-16; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Чоудхурі ОСОБА_4 Атауддін Хаідер ОСОБА_4 Хаідер подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю зясував обставини, які мають значення для справи, у звязку з чим дійшов помилкових висновків.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала у повному обсязі, вважала постанову суду першої інстанції такою, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, Чоудхурі ОСОБА_4 Атауддін Хаідер, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 07.08.2017 року звернувся до УДМС України в Полтавській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в обґрунтування якої зазначив, що виріс у сімї, члени якої приймали участь у діяльності Націоналістичної партії ОСОБА_3, у студентські роки входив до складу формування під назвою "Ісламська студентська організація". У 2013 році змінив свої релігійні переконання та прийняв християнську віру, за що був підданий переслідуванням з боку мусульман та втік до ОСОБА_2, а у подальшому отримав українську візу і приїхав в Україну для навчання. Також у заяві позивач стверджував про переслідування членів своєї сімї та їх вбивство прихильниками "Союзу бенгальських студентів".

Рішенням ДМС України від 17.11.2017 року №427-17 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного рішення Державної міграційної служби України з огляду на відсутність передбачених законодавством підстав набуття позивачем статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 №3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Оскаржуване рішення ДМС України від 17.11.2017 року №427-17 ґрунтується саме на відсутності стосовно позивача умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Згідно з Позицією УВКБ ООН "Про обов'язки та стандарти доказів у біженців" 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов'язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Обов'язок доказування покладається на заявника, який повинен надавати правдиві обґрунтування фактів, викладених у заяві, і щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте належне рішення. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу органу міграційної служби в правдивості своїх фактичних тверджень.

Згідно з пунктом 5 статті 4 ОСОБА_5 Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27.04.2004 №8043/04 заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Так, позивач у заяві від 07.08.2017 року під час проведення співбесід стверджував про наявність у нього побоювань стати жертвою переслідувань у ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 через політичні та релігійні переконання.

Вказані побоювання позивач повязує з такими обставинами: ймовірність його переслідування у зв'язку з політичною діяльністю, оскільки у період навчання в політехнічному інституті м. Комілла позивач був лідером студентської організації "ОСОБА_6 Шібір", повязаної з політичною партією "Джамаат-е-Ісламі", яка є опозиційною до правлячої в ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 партії "Авамі Ліг". За твердженням позивача з цих підстав він неодноразово піддавався переслідуванням та був увязнений, у тому числі за надуманими обвинуваченнями у вбивстві; ймовірність переслідування у зв'язку з релігійними переконаннями, оскільки у 2013 році позивач прийняв християнство, у зв'язку з чим він та його сімя були піддані переслідуванням з боку радикалів-мусульман.

Крім того, у ході проведення співбесід УДМС України в Полтавській області з пояснень позивача встановлено, що у ОСОБА_3 він здобув вищу освіту, закінчивши у 2011 році політехнічний інститут в м. Комілла та отримавши спеціальність інженера компютерних технологій, у 2011-2013 роках позивач працював у ОСОБА_3 в області веб-дизайну, створенні і популяризації сайтів, адмініструванні компютерних мереж. Країну своєї громадянської належності позивач залишив легально за навчальною візою та 24.12.2013 прибув до м. Харків.

При цьому, докази відношення позивача до політичної діяльності у ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 відсутні.

За поясненнями позивача він не мав на меті подавати документи на отримання статусу біженця в Україні, а виїздив для навчання. Так, в Україні позивач навчався на підготовчому відділенні Харківської державної зооветеринарної академії.

Крім того, у ході розгляду справи судом першої інстанції не знайшли підтвердження доводи позивача про численні увязнення та порушення відносно нього кримінальних справ.

Також, слід враховувати інформацію по країні походження щодо участі членів студентських організацій у внутрішньополітичній боротьбі. Так, Посольство України в ОСОБА_2 у липні 2017 року повідомляло, що головні опозиційні партії ОСОБА_3 (у першу чергу, Націоналістична партія ОСОБА_3), з одного боку і правляча "Авамі Ліг" перебувають у стані практично перманентної боротьби, що супроводжується масовими протестними акціями, які приводили до збройних сутичок та загибелі людей, а також блокування життєдіяльності міст країни, роботи органів влади різного рівня. У ОСОБА_3 акції протесту часто обтяжені проявами насильства за участі членів студентських організацій, пов'язаних з основними політичними партіями. Такі випадки не скоординовані на національному рівні, зазвичай йдеться про невеликі групи студентів/молоді в окремих університетах, коледжах визначеного регіону, які змагаються за контроль над певною територією. У більшості випадків протягом останніх декількох років сутички відбувалися між активістами студентської організації "ОСОБА_3 чхатра ліг", пов'язаної з ОСОБА_7, з одного боку, та наближеним до Націоналістичної партії ОСОБА_3 угрупуванням "Джатіябаді ОСОБА_8" і/чи наближеним до іншої проісламської опозиційної партії Джамаат-і-ісламі угрупуванням "ОСОБА_6 Шібір" (до якого себе відносить позивач), з іншого боку.

Окремі випадки політичних репресій в країні супроводжуються затриманнями та арештами, однак зазначені дії з боку влади не носять масового характеру, і є реакцією на дії радикальних елементів з метою знизи ти "градус напруження" в країні та недопущення дестабілізації ситуації.

Як повідомив позивач під час проведення співбесіди співробітниками УДМС України в Полтавській області 01.09.2017 року, кримінальні справи проти нього були порушені за участь у масовій бійці, чинення опору органам поліції, вбивство члена організації "ОСОБА_3 чхатра ліг" та незаконне використання вогнепальної і холодної зброї. Окрім того, в ході цієї співбесіди позивач повідомив про членство у громадській організації "Bangladesh Islamic Chatrachebir" та заперечив своє членство у політичній партії "Bangladesh Jamate Islami".

Отже, позивач заперечив свою участь у політичних партіях ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Стосовно діяльності студентської організації "ОСОБА_6 Шібір" у ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2014 року американський аналітичний центр "IHS Jane" опублікував доповідь "Індекс глобального тероризму та повстанського нападу", у якому "Bangladesh Islamic Chatrachebir" увійшла до списку найактивніших недержавних збройних угрупувань 2013 року.

До того ж, Посольство України в ОСОБА_2 у доповіді за липень 2017 року зазначило, що державний міністр закордонних справ ОСОБА_3 Алама у своїй заяві 2016 року щодо заборони діяльності найбільшої опозиційної ісламістської партії "Джамаат-і-ісламі" (з якою повязують діяльність студентської громадської організації "ОСОБА_6 Шібір") назвав її повноцінним терористичним угрупуванням.

Обґрунтовуючи побоювання переслідувань у країні своєї громадянської належності позивач наголошував то на політичних мотивах (не пояснюючи при цьому детально з яких саме підстав), то на релігійних (стверджуючи про прийняття християнства та негативне відношення до християн у ОСОБА_3), то вдаючись до закликів про надання йому статусу біженця, оскільки йому подобається Україна.

Стосовно побоювань переслідувань за релігійними переконаннями слід вказати, що у 2013 році позивач прийняв християнство, спочатку відносився до баптистської церкви ОСОБА_3, потім до церкви «Свідки ОСОБА_9».

У підтвердження зазначених обставин наявні: довідка організації "Зал Царства Свідків ОСОБА_10" від 25.01.2018, у якій повідомлено про відвідування позивачем їх християнських зустрічей; довідка Харківської Церкви "Благодать" від 17.01.2018 №3, у якій повідомлено про відвідування позивачем у жовтні - грудні 2014 року богослужінь Релігійної Громади Євангельських християн-баптистів; свідоцтво про хрещення, видане Свято-Андріївською релігійною громадою м. Полтави Української Православної церкви 26.11.2017 та довідка від 28.01.2018, якою повідомлено про прийняття позивачем православного хрещення.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із твердженнями суду першої інстанції, що переконання позивача у сповідуванні християнства виглядають доволі нещиро, а зміна ним напрямків та вірувань може свідчити про намагання створити штучні умови для залишення в Україні.

Також, слід додати, що загальна кількість християн у ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 складає 0,4 % від всього населення країни, що становить майже 700 тис. осіб, країна не є теократичною за своїм устроєм, Конституція ОСОБА_3 гарантує право на свободу віросповідування.

Крім того, судовим розглядом справи встановлено, що позивач прибув в Україну 24.12.2013 року літаком до аеропорту м. Харків за одноразовою візою типу Д на навчання. До компетентних органів з питання отримання статусу біженця у період з 24.12.2013 до серпня 2017 року, тобто протягом 3,5 років, не звертався.

На момент звернення у серпні 2017 року позивач перебував на території України нелегально, оскільки йому анульовано посвідку на тимчасове проживання з наступних підстав.

09.06.2017 позивач у складі групи осіб вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону України, намагаючись потрапити до ОСОБА_11, внаслідок чого був затриманий прикордонним загоном. Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 12.06.2017 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Крім того, позивач 29.05.2017 року намагався незаконно перетнути державний кордон України, за що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 01.06.2017 притягнутий до адміністративної відповідальності.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2017 у справі №463/2885/17 позивача затримано до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Окрім того, Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області та УДМС України в Полтавській області позивача 12.07.2017 та 04.08.2017 відповідно притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з порушенням правил перебування в Україні.

Отже, позивач звернувся до УДМС України в Полтавській області із заявою про визнання біженцем лише після його затримання та доставки до суду з метою розгляду питання про видворення з України. Більш того, після затримання позивача останній ухилявся від явки до органів міграційної служби, за що двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що наведені факти свідчать про намагання позивача залишити територію України, а подання ним заяви про отримання статусу біженця в Україні є лише спробою легалізувати своє перебування у нашій державі з метою подальшого виїзду до країн Європейського Союзу.

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про відсутність стосовно позивача умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", за наявності яких особа має право бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відтак, оскаржуване рішення Державної міграційної служби України від 17.11.2017 №427-16, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є вмотивованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3 Чоудхурі ОСОБА_4 Атауддін Хаідер ОСОБА_4 Хаідер залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 по справі № 816/2279/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_12
Судді ОСОБА_13 ОСОБА_14
Постанова складена в повному обсязі 21.05.18.