Справа № 348/1507/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/11588/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Дутки І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2017 року в справі №348/1507/17 за позовом Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (суддя І інстанції Міськевич О.Я., місце ухвалення: м. Надвірна, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції: 30.10.2017),

встановив:

Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (надалі позивач, Надвірнянське ОУПФ) звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі відповідач, ВПВР УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 12.07.2017 року ВП №50141437.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що боржником добровільно було сплачено судовий збір в розмірі 535, 82 грн на підставі рішення суд, а тому підстав для стягнення виконавчого збору немає.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебуває виконавчий лист № 348/1706/15-ц, виданий 11.11.2015 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі 535 грн. 92 коп. судового збору в спеціальний фонд Державного бюджету України.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 11.02.2016 року ВП № 50141437 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Надвірнянського районного суду від 11.11.2015 року по справі № 348/1706/15-ц та встановлено добровільний строк для виконання рішення до 18 лютого 2016 року. Позивачем було виконано судове рішення про стягнення судового збору в розмірі 535,92 грн 25 лютого 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням і про що повідомлено відповідача листом від від 27.02.2016 р. № 1689/06.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову від 12.07.2017 р. про стягнення з позивача, як боржника у виконавчому провадженні, витрати виконавчого провадження в розмірі 65,80 грн.

Вважаючи зазначену постанову про стягнення витрат виконавчого провадження протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, керувався тим, що оскільки судове рішення не було виконано боржником у строк, наданий державним виконавцем, витрати виконавчого провадження підлягають стягненню.

Апеляційний суд, не вдаючись до аналізу висновків суду першої інстанції щодо суті спору, зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального права, але це порушення не призвело до неправильного її вирішення, тому апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову і зазначає наступне.

Частиною 1 статті 181 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) передбачено, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 3 ст. 181 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи) встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, інші закони, нормативно - правові акти, прийняті на їх виконання.

Органами державної виконавчої служби відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Таким чином, структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі), як і державні виконавці, не є самостійними органами державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

Як розяснено Пленумом Вищого адміністративного суду у постанові «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року №3, судам варто враховувати, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби не визначені Законом як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

Апеляційний суд звертає увагу, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, а тому у разі подання позовної заяви до підрозділу примусового виконання рішень необхідно було за правилами статті 52 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи) здійснити заміну первинного відповідача на належного управління державної виконавчої служби або, у разі наявності заперечень позивача, залучити зазначений орган як другого відповідача.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлені статтею 52 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи).

Згідно з частиною 1 статті 52 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Відтак, допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, а можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позов Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, який є неналежним відповідачем у даному спорі, задоволенню не підлягає.

Згідно з абз.2 ч.2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є підставою для скасування або зміни рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З врахуванням того, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, але висновок суду про відмову в задоволенні позову є правильним, то оскаржувану постанову суду в мотивувальній частині слід змінити та відмовити у задоволенні позову Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з тієї підстави, що відповідач не є особою, до якої може бути подано позов.

Керуючись ст. 229, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2017 року в справі №348/1507/17 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_1
Повне судове рішення складено 16.05.2018.