Справа № 805/2708/18-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 р. Справа№805/2708/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини, зобов'язати призначити та здійснити виплату державної допомоги за заявою,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 84600, АДРЕСА_1) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (ідентифікаційний код 26000411, 85200, Донецька обл., місто Торецьк, вулиця Євгена Седнєва, будинок 1). Просила визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про відмову в призначені допомоги при народжені дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою від 24.12.2014. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням справи законної сили звіт про виконання рішення суду. В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_1 Управлінням праці та соціального захисту призначена допомога при народженні третьої дитини та допомога по догляду за нею до досягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років. 24 грудня 2014 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області із заявою про поновлення виплати державної допомоги по догляду за дитиною - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 За результатом розгляду заяви Управлінням призначено виплату допомоги у період з 01.08.2014 по 31.08.2019 у розмірі 1485,00 грн., однак у квітні 2016 року виплата була незаконно зупинена з посиланням на не підтвердження фактичного місця проживання. Вважає такі дії неправомірними, також зазначає, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеною особи є дійсною, рішення про скасування її не приймалося, отже відсутні законні підстави для зупинення виплати допомоги.

Крім того, позивачем надано клопотання про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду, вказуючи, на те, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позивач змушений був повернутися на непідконтрольну українській владі територію, і зв'язку з чим, не мав змоги звернутися до суду у визначений строк.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що строк звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів щодо відновлення виплати державної допомоги при народженні дитини підлягає поновленню.

23 квітня 2018 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 263 КАС України. Відповідачу встановлено строк для надіслання відзиву - п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали.

11 травня 2018 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що виплата допомоги при народженні дитини призупинена з 01.04.2016 у зв'язку із відсутністю підтвердження фактичного місця проживання, яке зазначено у довідці внутрішньо переміщеної особи, та подальшого скасування довідки.

Вирішуючи спір по суті, судом встановлено, що 24 серпня 2013 року у позивача - ОСОБА_1 в місті Горлівка, Донецької області народився син ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 27.08.2013 видане Калінінським відділом служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області.

28 грудня 2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримала довідку № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, на підставі якої звернулась до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області із заявою про призначення державної допомоги при народжені дитини, а саме сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

З атестату від 26.12.2014 №4705 вбачається, що допомога при народжені дитини у розмірі 1485,00 грн. (щомісячно) виплачена по 31.07.2014, одноразова допомога при народжені дитини у розмірі 9720,00 грн. виплачена 31.08.2013.

19 січня 2015 року ДСЗН Дзержинської міської ради прийнято рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми, а саме допомога при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.2014 по 31.08.2019 у розмірі 1485,00 грн.

З атестату від 30.10.2017 №1745 ДСЗН В-Ц адміністрації м.Торецьк вбачається, що допомога при народжені дитини у розмірі 1485,00 грн. (щомісячно) виплачена по 31.03.2016.

24 березня 2017 року розпорядженням начальника УСЗН військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області з 01.04.2016 припинено виплату допомоги ОСОБА_1 у зв'язку із не підтвердженням фактичного місця проживання, на підставі списків Дзержинського МВ ГУ ДМС від 18.03.2016.

19 жовтня 2017 року розпорядженням начальника УСЗН військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області з 01.04.2016 закрито особовий рахунок ОСОБА_1 у зв'язку із не підтвердженням факту проживання та тривалим не зверненням, скасуванням довідки ВПО.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III), з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом № 2811-XII та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону № 2811-XII.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі Закон № 2811-XII) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тобто, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

На виконання вимог закону 27 грудня 2001 року Кабінетом Міністрів України постановою №1751 затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі Порядок №1751).

Судом встановлено, що на підставі заяви та наданих документів позивачу призначена допомога при народженні дитини, виплата якої, в подальшому була зупинена.

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та абз. 18 Порядку № 1751, відповідно до яких виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не встановлює жодних випадків для припинення виплати допомоги при народженні дитини з підстав скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, зміни місця проживання тощо.

Суд звертає увагу, що постанова КМУ № 509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», постанова КМУ № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є законами, а тому зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд зазначає, що право виносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною радою України не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Заперечуючи проти позову, відповідач не довів правомірність припинення виплати допомоги при народжені дитини з 01.04.2016.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмову у нарахуванні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про відмову в призначені допомоги при народжені дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язання призначити ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою від 24.12.2014 суд зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивач у травні 2016 року зверталась до відповідача із заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, в якій зазначила адресу проживання - місто Дзержинськ.

Однак, доказів щодо звернення до відповідача із відповідною заявою позивачем не надано, при цьому відповідач у відзиві цей факт заперечував, крім того зазначив, що рішення про відмову в призначені допомоги Управлінням соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області не приймалося.

Крім того, 19 січня 2015 року вже прийнято рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми, яке у встановленому порядку не скасовано.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, суд вказує на те, що позивачем у адміністративному позові не зазначено дати, з якої необхідно поновити виплату державної допомоги при народженні дитини.

Згідно ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки, наявність розпорядження Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 24.03.2016 б/н про зупинення виплати є перешкодою для виплати допомоги, суд вважає за можливе з метою повного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог шляхом скасування цього розпорядження, а також зазначити дату, з якої необхідно поновити виплату допомоги при народженні дитини.

Оскільки, виплату допомоги при народженні дитини було припинено 01.04.2016, то саме з цієї дати необхідно поновити зазначену виплату.

Щодо встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже, у викладеній нормі йдеться про право, а не обов'язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення. Водночас з цим, позивачем не наведено, і матеріли справи також не містять обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення. Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Фактично позовні вимоги задоволені, тобто скасовано розпорядження про зупинення виплати допомоги при народжені дитини від 19.10.2017 б/н та зобовязано відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отже присудженню підлягає судовий збір у розмірі, який передбачений сплаті як за одну позовну вимогу немайнового характеру.

З огляду на те, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судових витрат у розмірі 704,80 грн.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини, зобов'язати призначити та здійснити виплату державної допомоги за заявою - задовольнити.

Скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про зупинення виплати допомоги при народжені дитини від 19.10.2017 б/н.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (ідентифікаційний код 26000411, 85200, Донецька обл., місто Торецьк, вулиця Євгена Седнєва, будинок 1) поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 84600, АДРЕСА_1) виплату допомоги при народжені дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 квітня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (ідентифікаційний код 26000411, 85200, Донецька обл., місто Торецьк, вулиця Євгена Седнєва, будинок 1) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кошкош О.О.