Справа № 137/1815/17
Суддя: Гопкін П. В.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018р. смт. Літин

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про розстрочення виконання рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року в адміністративній справі № 137/1815/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Літинського районного суду Вінницької області від року в адміністративній справі № 137/1815/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Заява мотивована тим, що зазначеним рішенням задоволено позов ОСОБА_1 та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», та довідки № 12059 починаючи з 01 січня 2016 року.

Заявник зазначає, що Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2018 року прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Даною постановою визначено, що сума перерахованої доплати до пенсії для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в наступному порядку: в 2018 році здійснюється доплата до пенсії розрахована за період з 01.01.2018 (до моменту здійснення такого перерахунку) та щомісячна виплата пенсії в розмірі встановленому на виконання рішення суду. З урахуванням зазначеного та на виконання рішення суду головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 17291,80 грн., яка буде виплачена в порядку, встановленому постановою КМУ №103. Доплата до пенсії за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 р. в розмірі 1475,10 грн. виплачена у березні поточного року. Кошти для виплати пенсій за період з 1 січня 2016 р. по 31.12.2017 р. з державного бюджету не виділялись, тому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області змушене було звернутися до суду з даною заявою та просить розстрочити виплату донарахованої суми пенсії з січня 2016 року по грудень 2017 року у розмірі 17291,80 грн. відповідно до графіку, визначеному в додатку 2.

Представник Головного управління ПФУ у Вінницькій області до судового засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, якою просив розглянути заяву про розстрочення виконання судового рішення без участі представника головного управління та повідомити про результати у встановлений законодавством спосіб та строк (а.с.69).

ОСОБА_1 до судового засідання також не зявився. Через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести у його відсутність, а у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення просив відмовити (а.с. 71).

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання не здійснювалось, оскільки сторони до судового засідання не з'явились.

Згідно ч.2 ст. 378 КАС України, неприбуття в судове засідання осіб, як були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, оцінивши докази в їх сукупності, даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області 26.12.2017 року у справі № 137/1815/17 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції». Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» та довідки № 12059 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області, починаючи з 1 січня 2016 року (а.с. 29-31).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 23.03.2018 року звернувся в суд з заявою про видачу виконавчого листа. На виконання вимог заяви судом 23.03.2018 року було видано виконавчий лист, на підставі вищевказаного рішення суду (а.с. 55).

Частиною 1 ст. 378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 378 КАС України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім'ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції").

Під час розгляду заяви встановлено, що підставою для звернення з останньою вказано обставини того, що кошти для виплати пенсій за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. з державного бюджету не виділялись. Ще однією підставою для звернення до суду з даною заявою є прийняття постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Також, слід зазначити, що інститут розстрочення виконання судового рішення спрямований на забезпечення виконання судового рішення протягом певних визначених проміжків часу у відповідних частинах, у разі наявності "виняткових" обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. На відміну від відстрочення виконання, розстрочення передбачає поступове часткове виконання рішення.

Суд звертає увагу, що заявником не надано жодного доказу відсутності коштів на виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами колишніх працівників органів внутрішніх справ України. Також заява Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не містить терміну надання відстрочки та зазначення обставин, настання яких дозволить виконати рішення суду. Слід зазначити, що заборгованість пенсії позивача може бути виплачена лише після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету. Жодних гарантій що дана доплата позивачу буде виплачена протягом 2019-2021 року, заява не містить.

Судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано проведення перерахунку пенсій, відповідно до постанови КМУ від 15.11.2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Суд звертає особливу увагу на те, що постанова КМУ № 103 від 21.02.2018 р. прийнята та вступила в дію пізніше ніж ухвалено рішення суду від 26.12.2017 р. по справі № 137/1815/17, а як наслідок не досліджувалась та не бралась до уваги судом під час прийняття рішення.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, правова позиція, яка викладена Верховним судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 підтверджує, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).ВодночасКонституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Таким чином, постанова КМУ № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано проведення перерахунку пенсії відповідно до постанови КМУ від 15.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яка прийнята пізніше ніж ухвалено судове рішення, виключає можливість застосування даної постанови до спірних правовідносин, по яких було ухвалено рішення 26.12.2017 року.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, держава взяла на себе зобов'язання забезпечувати своїх громадян у старості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Вимоги ст. 13 Конвенції визначають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у справах, зокрема: «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України», зазначає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава через створювані нею органи несе обов'язок щодо своєчасної та повної виплати саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі. Органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Суд звертає увагу на те, що конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83).

Крім цього, суд звертає увагу на те, що практика Європейського суду з прав людини орієнтує на необхідності забезпечення ефективності засобів юридичного захисту, визначаючи, що засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13), при цьому Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти ОСОБА_2», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Водночас статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції"зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Існування будь-яких непереборних чи нездоланних обставин відносно відповідача матеріали справи не містять .

Фактів дії на відповідача стихійного лиха чи інших надзвичайних подій, судом не встановлено.

За таких обставин, заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 229, 248, 378 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про розстрочення виконання рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року в адміністративній справі № 137/1815/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Літинський районний суд Вінницької області протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_2