Справа № 813/2783/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/205/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Жеребецького Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року (ухвалену головуючим - суддею Кухар Н.А. о 16 год 55 хв у м. Львові, повний текст складено та підписано 19 грудня 2017 року) у справі № 813/2783/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 618175, 50 грн, за податковим зобов'язанням у розмірі 412117 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 206058, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що оскаржене податкове повідомлення - рішення позивач вважає протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки фінансово - господарські відносини між позивачем та «ТОВ «Елайтінг» відбувалися повністю на законних підставах, були вчинені з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином, а також були документально оформлені у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення, винесене Головним управлінням ДФС у Львівській області 14.07.2017 № .

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконною, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ТОВ «Елайтінг» не могло здійснювати зазначені роботи для ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, віддаленості та розташування об'єктів на яких здійснювались роботи, недостатньої чисельності трудових ресурсів.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзної перевірки ТзОВ «Ві.Ай.Пі» (ЄДРПОУ -38127429) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 31.03.2017.

За результатами перевірки складено акт від 16.06.2017 № 764/13-01-14-14/38127429.

Так в ході перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1., п. 200, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 1016796 грн., в т.ч. за грудень 2016 року в сумі 412117 грн., за січень 2017 року в сумі 604679 грн., в результаті чого: занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (р.18) в сумі 412117 грн., за період грудень 2016 року; завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивне значення) (р.19) в сумі 604679 грн., за період березень 2017 року.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 14.07.2017 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 618175, 50 грн., за податковим зобов'язанням у розмірі 412117 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 206058, 50 грн.

Вважаючи таке податкове повідомлення - рішення протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального права, неповного з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди.

З наведеного слідує, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

З положень даної норми вбачається те, що суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовленням товарів та послуг будуть відноситись до податкового кредиту саме в разі фактичного (реального) здійснення такої операції.

Як визначено у п. 198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ повинні бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Окрім цього, наявність укладеного із учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Елайтінг», а саме нереальність господарської операції щодо придбання у ТОВ «Елайтінг» будівельних робіт.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем на дотримання вимог п. 198.3. ст. 198 ПК України було представлено наступні документи, котрі і були взяті за основу при задоволенні позовних вимог, а саме досліджено наступне.

Так Гніздичівською селищною радою (замовник) та ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» (підрядник) укладено договір № 17/11/2015 від 17.11.2015. Згідно п. 1.1 даного Договору Замовник доручає, а Підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання власними силами, із можливістю залучення до виконання робіт інших осіб (субпідрядників) з використанням власних будівельних матеріалів, монтажних робіт по об'єкту «Школа в смт. Гніздовичі Жидачівського району Львівської області. (Т1, а.с. 81- 86).

На виконання умов договору № 17/11/2015 від 17.11.2015, 01.12.2016 ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» (Генпідрядник) та ТОВ «Елайтінг» укладено договір підряду № 12/4/3. Згідно умов даного договору Генпідрядник доручає, а Субпідрядник зобов'язується власними силами і залученими силами і засобами виконати роботи на об'єкті: «Школа в смт. Гніздичів, Жидачівського району, Львівської області згідно з умовами даного Договору».

По даних операціях ТОВ «Елайтінг» виписано податкові накладні №18 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 128999, 25 грн.; № 19 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 277169, 67 грн.; № 20 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 1444988, 86 грн.

01.11.2016 між Департаментом регіонального - розвитку та житлово - комунального господарства Київської обласної державної адміністрації (Замовник) та ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» (Підрядник) укладено договір № 124-16 будівельного підряду щодо об'єкту будівництва «Реконструкція дитячого дошкільного закладу розширенням в с. Пірнове, Піпнівська сільська рада, Вишгородський район, Київська область». (Т1, а.с. 96- 104).

На виконання умов договору № 124- 16 від 01.11.2016 , 01.12.2016 між ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» (Генпідрядник) та ТОВ «Елайтінг» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 12/6/1.

На виконання умов договору підряду № 12/6/1 від 01.12.2016 позивачем до матеріалів справи долучено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року, акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року.

По даних операціях ТОВ «Елайтінг» виписано податкову накладну № 21 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 549151, 70 грн.

Департамент регіонального розвитку та житлово - комунального господарства Київської обласної державної адміністрації та ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» укладено додаткову угоду № 1 до договору № 2-16 від 24.10.2016 щодо реконструкції приміщення лабораторії на 30 відвідувань в зміну по вул. Леніна, 59 А, с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області. (Т1, а.с.115).

01.12.2016 між ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» (Генпідрядник) та ТОВ «Елайтінг» (Субпідрядник) укладено договір підряду щодо реконструкції приміщення лабораторії на 30 відвідувань в зміну по вул. Леніна, 59 А, с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області. (Т1, а.с.116).

По даних операціях ТОВ «Елайтінг» виписано податкову накладну № 23 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 53146, 07 грн.; № 24 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 18392, 09 грн.; № 25 від 30.12.2016 на загальну суму, що підлягає сплаті з урахуванням податку на додану вартість 856, 32 грн.

Факт оплати підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (Т1, а.с. 140- 160).

Представником позивача до матеріалів справи було також долучено копію договірної ціни на виконання робіт по об'єкту: «Школа в смт. Гніздичів, Жидачівського району Львівської області», копію договірної ціни на виконання робіт по об'єкту «Реконструкція дитячого дошкільного закладу з розширенням в с. Пірнове, Пірнівська сільська рада, Вишгородського району, Київська область», копія договірної ціни на виконання робіт по об'єкту «Реконструкція приміщень амбулаторії на 30 відвідувань в зміну по вул. Леніна, 59 А в с. Плесецьке, Васильківського району Київської області».

Керуючись наведеним вище суд першої інстанції дійшов висновку, що суд не може покласти в основу судового рішення аргументи та обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності згаданих господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати згадані обставини.

Однак колегія суддів ставить під сумнів такі висновки з огляду на наступне.

Спростовуючи висновки акту перевірки позивач звертає увагу на те, що господарські операції між ними та ТОВ «Елайтінг» фактично відбувалася і підтвердженням цього є договори, які були укладенні з вказаним контрагентом та інші первинні документи, які оформлялись з вказаним контрагентом.

Проте на переконання суду така аргументація не спростовує висновків акту перевірки, які в ньому зазначені та обгрунтовані.

Так, як зазначалось вище в ході проведення перевірки, відповідно до представлених документів встановлено, що ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» було укладено із ТОВ «Елайтінг» ряд договір підряду.

Відповідно до умов договорів ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» отримало від ТОВ «Елайтінг» податкові накладні та акти приймання виконаних будівельних.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними, включено до складу податкового кредиту за період грудень 2016 в сумі 412 117,34 грн. та січень 2017 в сумі 604679,3 грн., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за період грудень 2016, січень 2017.

Податкові накладні, отримані від ТОВ «Елайтінг» та включені ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» до складу податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно аналізу представлених до перевірки ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за період грудень 2016 по взаємовідносинах із ТОВ «Елайтінг», сумарні витрати труда робітників становлять 42492, 97 люд.-год. на обсяг робіт (в т.ч. витрати труда робітників-будівельників - 34445,49 люд.-год. на обсяг робіт та витрати труда робітників, що обслуговують машини - 8047,48 люд.-год. на обсяг робіт).

Податковий орган в акті перевірки звертає увагу на те, що відповідно до поданого ТОВ «Елайтінг» звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за грудень 2016 штатна чисельність працівників - 1 чол., чисельність працівників, які виконували роботи (надавали послуги) за договорами цивільно-правового характеру - 2 чол.

Відповідач врахувавши сумарні витрати праці робітників згідно актів приймання викониних будівельних робіт за грудень 2016, працівники ТОВ «Елайтінг» при 8-годинному робочому дні та 22-му робочому тижні (у грудні 2016 ) повинні були виконувати дані роботи 241 день (в т.ч. враховуючи витрати труда робітників-будівельників - 195 чол., та витрати труда робітників, що обслуговують машини - 46 чол.)

Апелянт покликається на те, що судом не було взято до уваги того факту, що згідно даних ІС «Податковий блок» та даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Елайтінг» у грудні 2016 задекларовано операції з реалізації будівельних та електромонтажних робіт, будівельних матеріалів для 27 контрагентів на загальну суму 24485568 грн., в т.ч ПДВ - 4080 928 грн.

Відтак податковий орган прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, що ТОВ «Елайтінг» не могло здійснювати зазначені роботи для ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, віддаленості та розташування об'єктів на яких здійснювались роботи, недостатньої чисельності трудових ресурсів.

Крім цього зазначено, що проведеним аналізом відомостей витрачених ресурсів витрат підрядника та підсумкових відомостей ресурсів (додатки до актів) встановлено, що для виконання вищенаведених робіт ТОВ «Елайтінг» були залучені наступні будівельні машини та механізми: автомобілі бортові, атогідропідіймачі, автонавантажувачі, агрегати зварювальні, крани на автомобільному ходу, крани баштові, крани-трубоукладальники. бульдозери, ескаватори, котки дорожні, трактори на гусеночному ходу прес гідравлічний, підіймачі гідравлічні, підіймачі щоглові будівельні верстати трубонарізні, машини свердлильні, машини бурильно-кранові на автомобілі, установки для зварювання, електростанції пересувні, компресори пересувні, агрегати фарбувальні, молотки відбійні пневматичні, а також різного роду устаткування та бензину.

Однак, ТОВ «Елайтінг» не подано фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2016, а відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність придбання та оренди вищенаведених будівельних машин, механізмів та різного роду устаткування та бензину.

З огляду на зазначене, ТОВ «Елайтінг» не могло здійснювати зазначені роботи для ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» у зв'язку з відсутністю засобів для їх виконання.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити повністю, оскільки задекларована господарська операція із придбання у ТОВ «Елайтінг» будівельних робіт не відбулась у дійсності. Рух активу від ТОВ «Елайтінг» до ТОВ «Ві.Ай.П. Будівельна компанія» в дійсності не відбувся., а надані ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» первинні документи, не опосередковувалися з реальним рухом активів між ТОВ «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» та ТзОВ «Елайтінг».

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для

справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 813/2783/17 скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Р. М. Гулид
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року