Справа № 805/1250/18-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2018 року справа №805/1250/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Приміщення суду за адресою: м. Краматорськ, вул.Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Василенко Л.А.,

Сіваченко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 805/1250/18-а (головуючий І інстанції Логойда Т.В.) складену в повному обсязі 19 березня 2018 року в м. Слов`янську за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 805/1250/18-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. В наслідок чого визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні. Скасовано рішення Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області від 02.01.2018 року № 4213 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (арк.справи 90-92)

Позивач не погодився з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (арк.справи 116-119)

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 листопада 2017 року звернувся до Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області від 02.01.2018 року № 4213 в призначенні такої пенсії відмовлено, оскільки на час звернення позивач не мав необхідного пільгового стажу роботи на підземних роботах. Зокрема, відповідач до пільгового стажу не зарахував наступні періоди роботи:

- з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року на посадах респіраторника, командира відділення, командира взводу в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, оскільки відсутня інформація про характер виконуваної роботи на пільгових умовах. Дані в реєстрі застрахованих осіб з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року відсутні. Довідку про пільговий характер роботи від 28.11.2014 року № 199, що видана ГСУ Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, та довідку про заробітну плату від 28.11.2014 року № 241 немає можливості врахувати при призначенні пенсії, оскільки архіви підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території і перевірити достовірність інформації немає можливості.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що у спірному рішенні відповідач не зарахував до пільгового стажу час проходження позивачем строкової військової служби з 01.07.1990 року по 04.05.1992 року, який відображений в трудовій книжці позивача та підтверджений військовим квитком серії НОМЕР_1 , що виданий Мар`їнським військовим комісаріатом Донецької області 01.07.1990 року, оскільки пенсійний орган у даному рішенні взагалі не дав ніякої оцінки даному періоду.

Винесене рішення відображено в протоколі від 02.01.2018 року № 4213.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в зарахуванні позивачу до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також не відображення у спірному рішенні часу проходження позивачем строкової служби з 01.07.1990 року по 01.05.1992 рік та періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивач навчався по спеціальності підземна розробка вугільних родовищ у Донецькому гірничому технікумі ім. СМ. Абакумова, що підтверджується дипломом НТ №873024, який виданий 18.06.1990 року. Навчання закінчив до призову на строкову військову службу.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 21.07.1997 року по 31.12.2003 рік колегія суддів зазначає:

Вказаний період не зарахований до пільгового стажу через те, що підприємство, на якому працював позивач, знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а тому видані таким підприємством уточнюючі довідки про пільговий характер роботи є недійсними.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із записами, що містяться в трудовій книжці, позивач в період з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року працював на посадах респіраторника (з 21.07.1997 року по 07.09.1998 року), командира відділення (з 08.09.1998 року по 16.11.2009 року), командира взводу (з 17.11.2009 року по 31.10.2014 року) в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні.

Пільговий характер роботи підтверджено уточнюючою довідкою про пільговий характер роботи від 28.11.2014 року № 199, що видана Оперативним воєнізованим гірничорятувальним загоном, в якій зазначено, що протягом спірного періоду позивач виконував гірничі роботи у складі аварійно-рятувальних частин, які відносяться до відповідного Списку; робота з неповним робочим днем чи тижнем не надавалася; відображені накази про проведення атестації робочого місця, зокрема наказ від 30.06.1995 року №114, від 26.04.2000 року №150, від 25.04.2005 року №177.

Також позивач надав довідки про заробітну плату від 28.11.2014 року № 241 та №242, що видані Оперативним воєнізованим гірничорятувальним загоном, в яких зазначена щомісячна заробітна плата позивача та те, що на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок).

Таким чином, спірні періоди роботи позивача підтверджені відповідними доказами.

Посилання відповідача на неможливість врахувати довідки, уточнюючі пільговий характер роботи позивача, через те, що підприємство, на якому він працював, знаходиться на непідконтрольній українській владі території, є неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий пільговий стаж роботи.

Орган Пенсійного фонду України повинен приймати такі уточнюючі довідки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до пільгового стажу відповідних періодів роботи з підстави не прийняття уточнюючих довідок.

Виходячи з наведеного порушене право позивача на отримання пенсії на пільгових умовах підлягає відновленню шляхом визнання протиправними дій відповідача, скасування спірного рішення органу Пенсійного органу України із зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням спірного періоду до пільгового стажу.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, в мотивувальній частині рішення дійшов висновку що позивач не належить до осіб, які на момент призову на строкову військову службу навчалися за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, оскільки навчання він закінчив 18.06.1990 року, тобто до призову на строкову військову службу, який відбувся 01.07.1990 року. Тому, суд першої інстанції вважає, що він не мав право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

З таким висновком не погоджується суд апеляційної інстанції з наступних підстав.

Пенсійний орган відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з причин не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 31.08.1995 року по 09.09.1995 року, з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року та неможливостю перевірки достовірності документів (довідок № 199 від 28.11.2014р. та № 241 від 28.11.2014 р.) оскільки архіви підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території (арк.справи 12,13)

При цьому, в рішенні пенсійного органу № 4213 відсутні відомості, чи підлягає спірний період з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року зарахуванню до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за Списком №1, внаслідок чого рішення прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення в зв`язку з чим підлягає скасуванню внаслідок протиправності.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не досліджувався спірний період з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року при прийнятті спірного рішення про відмову в призначенні пенсії та передчасно дав оцінку спірних правовідносин, без врахування дискреційних повноважень пенсійного органу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача № 4213 про відмову в призначенні пенсії.

Виходячи з дискреційних функцій пенсійного органу щодо призначення пенсії та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає необхідним для відновлення порушеного права на призначення пільгової пенсії позивачу зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2017 року № 4213 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з прийняттям відповідного обґрунтованого рішення, з вирішенням всіх питань, які досліджуються при призначенні пенсії, з зазначенням чи перевірені та визначені всі критерії, необхідні для підтвердження набуття пільгового стажу для призначення пенсії і що є перешкодою в її призначенні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Зазначене позбавляє можливості залишення без змін постанови суду першої інстанції і призводить до необхідності скасування постанови суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 805/1250/18-а -задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 805/1250/18-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, а також неприйняття рішення стосовно періоду проходження позивачем строкової військової служби у період з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року.

Скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області від 02.01.2018 року № 4213 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоду роботи з 21.07.1997 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, а також прийняття рішення стосовно періоду проходження позивачем строкової військової служби у період з 01.07.1990 року по 01.05.1992 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 22 травня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: А.В. Гайдар

Судді: Л.А.Василенко

І.В.Сіваченко