Справа № 820/4241/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4241/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2017, суддя Мар'єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 04.01.18 по справі № 820/4241/17

за позовом Головного управління Держпраці у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт"

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю),

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпраці у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт", у якому просить суд застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до ТОВ "Горизонт" , розташованого за адресою: 61017, м. Харків, вул. Котлова, будинок 106, шляхом зупинення експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування та виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: дільниця переробки втор сировини; ливарних цех; ресивер Р500.16.04 зав №0668, 2002 року виготовлення; повітрозбірник V=2 м3 зав. №749372063, 1977 року; котли з відведенням продукту згорання в димохід працюючий на твердому палеві в приміщеннях котелень №1, №2, №3, №4., №5, №6; котел "Маяк" зав. № 134; котел "Маяк" зав. № 486; котел "Маяк" зав. № 136; котел "Маяк" зав. № 467; котел "Маяк" зав. № 75; котел "Маяк" зав. № 62; водогрійний котел КВ 01 БТ зав. № 26.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в результаті планової перевірки на предмет дотримання вимог законодавчих та нормативних актів з охорони праці та промислової безпеки ТОВ "Горизонт" складено акт, в якому відображено низку порушень вимог нормативно-правових актів з питань охорони праці (охорони надр), виявлених під час перевірки, з яких 11 створюють загрозу життю та здоров'ю людей, у зв'язку з чим є підстави для заборони експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування та виконання робіт підвищеної небезпеки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 р. у задоволенні адміністративного позову Головного управління Держпраці у Харківській області відмовлено.

Головне управління Держпраці у Харківській області, не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, оскільки вважає , що при прийнятті даного рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Зазначає, що Управлінням Держпраці було визначено 11 порушень за результатами перевірки, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей, шість з яких на момент подання апеляційної скарги усунуті. У зв'язку з цим просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2017р. і ухвалити нове, яким задовольнити позов Головного управління Держпраці у Харківській області до ТОВ «Горизонт» шляхом зупинення експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування та виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: дільниця переробки втор сировини; ливарний цех.

ТОВ «Горизонт» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та на підставі правильно встановлених обставин справи. Зазначає, що порушення, які становлять загрозу для життя та здоров'я працюючих, ТОВ «Горизонт» не допускалися, умови праці є безпечними та відповідають вимогам нормативно-правових актів, а надані до суду документи свідчать про відсутність реальної загрози життю та здоров'ю працюючих. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2017 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі плану проведення перевірки суб'єктів господарювання (виробничих об'єктів) ГУ Держпраці у Харківській області на 2017 рік, затвердженого наказом начальника Управління Держпраці від 29.11.2016 №01.01-7/1409, наказу ГУ Держпраці у Харківській області від 02.08.2017 №01.01-07/1008, направлення проведення перевірки від 02.08.2017 №01.01-94/03.03/1831, ГУ Держпраці у Харківській області проведено планову перевірку суб'єкта господарювання (виробничого об'єкта) ТОВ "Горизонт" за адресою - м. Харків, вул. Котлова, 106.

Результати проведеної перевірки оформлені актом перевірки від 05.09.2017 №19-03-03-5308/1618. Даним актом було відображено низку порушень вимог нормативно-правових актів (65 порушень) з охорони праці (охорони надр), виявлених під час перевірки.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач визначив такими, що створюють загрозу життю та здоров'ю людей 11 (п.24, п.26, п.28, п.29, п.30, п.33, п.35, п.42, п.62, п.63, п.64) з 65 перелічених в акті перевірки порушень.

Як вбачається з апеляційної скарги, й учасниками справи не оспорюється, на момент розгляду справи Харківським апеляційним адміністративним судом шість з одинадцяти порушень були усунені, і такими, що створюють загрозу життю та здоров'ю людей, позивач вважає порушення, передбачені п. 24, п. 26, п. 28, п. 29, п. 35 акта перевірки:

Пунктом 24 розділу V акту визначено, що відповідачем не проведені чергові випробування на ефективність вентиляційних систем ливарного цеху підприємства спеціалізованою організацією, що є порушенням п. 4.2.1., 6.2. НПАО 0.00-1.27-09 «Правила по безпечній експлуатації систем вентиляції в хімічних виробництвах».

Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів (протоколи дослідження повітря робочої зони від 11.03.2015, від 01.07.2015, від 21.09.2015, 11.12.2016, від 21.03.2016, від 22.06.2016, від 25.11.2016, від 10.03.2017, від 26.06.2017 (т. 1 а.с.45-54) дійшов висновку, що відсутні відомості про наявність у повітрі шкідливих речовин при застосуванні вентиляційної системи та наявність шкідливих речовин у разі її вимкнення; надані відповідачем докази свідчать про відсутність у виробничому приміщенні вмісту шкідливих речовин у повітрі, водночас, в ході судового розгляду позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності в даному випадку загрози життю чи здоров'ю працівників підприємства, у зв'язку з встановленим порушенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про охорону праці», посадові особи Держпраці мають право забороняти, зупиняти, припиняти, обмежувати експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, застосування нових небезпечних речовин, реалізацію продукції, а також скасовувати або припиняти дію виданих ними дозволів і ліцензій до усунення порушень, які створюють загрозу життю працюючих.

З наведеної статті вбачається, що підставою для застосування вищезазначених заходів реагування є не просто порушення законодавства про охорону праці, а виявлення саме таких порушень, які створюють загрозу життю працюючих.

Таким чином, існує три обставини, які обов'язково мають бути встановлені у цій справі: наявність порушення правил охорони праці та безпеки життєдіяльності; наявність загрози життю та здоров'ю працівників Відповідача; прямий та безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між порушенням та загрозою.

Заборона експлуатації певного об'єкту є крайнім заходом впливу і повинна застосовуватися у виключних випадках, коли виявлені порушення дійсно становлять реальну загрозу життю і здоров'ю людей, а усунення цих порушень вимагає вжиття заходів реагування саме у вигляді зупинення експлуатації вищезазначених об'єктів.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, у зв'язку з чим обов'язок доказування наявності дійсної реальної загрози життю та здоров'ю працюючих покладається саме на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів позивачем було надано такі документи: копія акту перевірки від 05.09.2017р. №19-03-03-5308/1618, копії приписів про усунення порушень. Зазначені документи не містять жодної інформації про загрозу життю працюючих як окрему обставину, що підлягає доказуванню. У них не зазначено, чи становлять загрозу вищезазначені порушення, на підставі яких обставин та фактів перевіряючими може бути зроблено висновок про наявність загрози, у чому саме полягає загроза тощо. Інших доказів на підтвердження наявності реальної загрози життю та здоров'ю працюючих позивачем надано не було. Апеляційна скарга доводів щодо наявності реальної загрози життю та здоров'ю людей також не містить.

Натомість відповідачем було надано до суду копії протоколів дослідження повітря робочої зони від 11.03.2015, від 01.07.2015, від 21.09.2015, 11.12.2016, від 21.03.2016, від 22.06.2016, від 25.11.2016, від 10.03.2017, від 26.06.2017 (т. 1 а.с.45-54), 03.05.2018р. (т.2 а.с.115), якими підтверджується, що стан повітря робочої зони є належним та таким, що відповідає вимогам нормативів і правил.

Також відповідач надав до суду копію паспорту витяжної вентиляційної установки ливарного цеху ТОВ «Горизонт» (т.2 а.с.123-129), відповідно до якого робота вентиляційної системи була визнана ефективною та такою, що забезпечує належний стан повітря ливарного цеху у повному обсязі.

З наведених документів вбачається відсутність реальної загрози життю та здоров'ю людей, зумовленої станом повітря ливарного цеху, а отже, і відсутність підстав для застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації ливарного цеху на підставі порушення, визначеного пунктом 24 розділу V акту перевірки.

Пунктом 26 розділу V акту визначено, що приміщення дільниці переробки вторсировини не обладнане системою вентиляції, що є порушенням п. 2.12 НПАОП 25.0-1.01-12 «Правила охорони праці на об'єктах з переробки пластичних мас».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність механічної системи вентиляції у приміщенні не є обов'язковою вимогою Правил.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.12 Правил охорони праці на об'єктах з переробки пластичних мас, усі виробничі, складські та допоміжні приміщення повинні бути обладнані системами вентиляції (природною, механічною або змішаною), які забезпечують рівномірну температуру та стан повітряного середовища.

Законодавець виокремив три самостійні види вентиляції: 1) природну; 2) механічну; 3) змішану (поєднання природної та механічної). Застосування сполучника «або» в кінці смислового ряду свідчить про однорідність усіх перерахованих понять, поставлення їх законодавцем в один ряд і можливість вибору виду вентиляції, достатнього для підтримання належного стану повітря, тож єдиним логічно обґрунтованим та очевидним варіантом тлумачення є виокремлення законодавцем трьох видів вентиляції, кожен з яких є належним. Таким чином, за умови застосування будь-якого з цих видів вентиляції, припис законодавства буде таким, що виконаний належно. При цьому не є обов'язковим застосування саме механічної вентиляції, достатнім заходом можна вважати наявність природної вентиляції.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що приміщення дільниці переробки вторсировини обладнане природною вентиляцією, що підтверджується фототаблицею 1 «Природна вентиляція дільниці переробки втор. сировини» (т.1 а.с.223б). У зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що наявне таке порушення, як «приміщення дільниці переробки вторсировини не обладнане системою вентиляції».

При цьому зазначений в апеляційній скарзі аргумент позивача щодо того, що порушеннями 29 та 30 Акту перевірки визначено, що «на підприємстві наявна механічна система вентиляції, але вона функціонує в порушення деяких норм, а отже твердження суду про необов'язковість механічної вентиляції є безпідставним» не спростовує висновків суду першої інстанції.

Наявність на підприємстві механічної вентиляції не тягне наслідком обов'язковість такої вентиляції, а означає тільки те, що роботодавець визнав наявність механічної вентиляції необхідною за певних умов. З наведеного вище пункту 2.12 Правил вбачається, що на підприємстві може існувати і змішана вентиляція, тобто така, що поєднує елементи природної та механічної. При цьому обрання виду вентиляції з трьох, визначених законодавцем, все одно залишається диспозитивним правом роботодавця.

Додатково колегія суддів зазначає, що аргумент позивача не може бути прийнятий до уваги з огляду на таке. Позивач вважає доводи суду першої інстанції безпідставними у зв'язку з тим, що порушеннями 29 та 30 Акту перевірки визначено, що на підприємстві наявна механічна вентиляція, а отже висновок суду про необов'язковість механічної вентиляції є безпідставним. Дослідивши акт перевірки, колегія суддів вбачає, що порушення, визначене пунктом 26 Акту перевірки (те, за яким позивач наполягає на безпідставності висновків суду першої інстанції) стосується дільниці переробки вторсировини. Порушення, визначені пунктами 29, 30 Акту перевірки (ті, якими позивач обґрунтовує безпідставність висновків суду першої інстанції) стосуються ливарного цеху. Таким чином, єдиний аргумент апеляційної скарги має відношення до іншого виробничого об'єкту, з огляду на що також не може спростувати висновків суду, які стосуються дільниці переробки вторсировини.

Інших аргументів апеляційна скарга не містить.

Також, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність реальної загрози життю та здоров'ю працюючих, зумовленої станом повітря у дільниці переробки вторсировини, оскільки позивачем було надано до матеріалів справи протоколи дослідження повітря робочої зони від 09.07.2013р. (т.1 а.с.57) та від 03.05.2018р. (т.2 а.с.114), відповідно до яких повітря робочої зони дільниці переробки вторсировини є безпечним та відповідає вимогам санітарних норм і правил.

Пунктом 28 розділу V акту визначено, що місця можливого виділення шкідливих речовин дільниці переробки вторсировини не обладнані відсмоктувачами місцевої витяжної вентиляції, що є порушенням п. 2.12. НПАОП 25.0-1.01-12 «Правила охорони праці на об'єктах з переробки пластичних мас».

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що в ході виробничої діяльності відповідача виділяється формальдегід; місце виділення цієї речовини і є місцем можливого виділення шкідливих речовин. Враховуючи те, що порушення, визначене пунктом 28 акту перевірки, стосується дільниці переробки вторсировини, то за логікою позивача формальдегід повинен виділятися саме в дільниці переробки вторсировини.

Зазначене спростовується доказами, наданими відповідачем, а саме протоколами дослідження повітря робочої зони від 09.07.2013р. (т.1 а.с.57) та від 03.05.2018р. (т.2 а.с.114), відповідно до яких формальдегід у повітрі робочої зони дільниці переробки вторсировини не міститься.

ГОСТ 12.3.030-83 ССБТ «Переробка пластичних мас. Вимоги безпеки», на який посилався позивач, відповідно до наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» №188 від 14.12.2015р., на даний момент є нечинним, а отже не встановлює жодних обов'язкових для суб'єкта господарювання вимог чи правил. Після втрати чинності зазначеного ГОСТ, у відповідача відсутній обов'язок виконувати його приписи, а отже і не можуть бути застосовані жодні заходи впливу стосовно відповідача у зв'язку з таким невиконанням. Також порушення ГОСТ не встановлене актом перевірки, ГОСТ не був правовою підставою адміністративного позову, у зв'язку з чим не може бути підставою для застосування будь-яких заходів реагування.

НПАОП 25.01-1.06-13 «Правила безпеки при пресуванні та доробленні деталей з пластичних мас», на які посилається Позивач, також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки порушення Правил не встановлене актом перевірки, Правила не були правовою підставою адміністративного позову, у зв'язку з чим не можуть бути підставою для застосування будь-яких заходів реагування.

Інших аргументів чи доказів позивачем не було надано.

Також колегія суддів зазначає, що з наявних у матеріалах справи протоколів дослідження повітря робочої зони від 09.07.2013р. (т.1 а.с.57) та від 03.05.2018р. (т.2 а.с.114), відповідно до яких повітря робочої зони дільниці переробки втор сировини є безпечним і відповідає вимогам санітарних норм і правил, вбачається відсутність реальної загрози життю та здоров'ю працюючих, зумовленої станом повітря у дільниці переробки вторсировини.

Пунктом 29 розділу V акту визначено, що місця можливого виділення шкідливих речовин ливарного не в повному обсязі обладнані відсмоктувачами місцевої витяжної вентиляції, що є порушенням п. 2.12 НПАОП 25.0-1.01-12 «Правила охорони праці на об'єктах з переробки пластичних мас».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення та відсутність реальної загрози життю та здоров'ю працюючих, із чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно п. 2.12 Правил охорони праці на об'єктах з переробки пластичних мас, місця можливого виділення шкідливих речовин необхідно обладнувати відсмоктувачами місцевої витяжної вентиляції.

Пунктом 2.12 Правил не встановлено кількість відсмоктувачів, достатню для підтримання нормального стану повітряного середовища у приміщенні. Отже, суб'єкт господарювання на власний розсуд визначає достатню кількість, з урахуванням наявності обов'язку забезпечити належні та безпечні умови праці на підприємстві.

З матеріалів справи вбачається, що цей обов'язок відповідачем було виконано, що підтверджується паспортом витяжної вентиляційної установки ливарного цеху ТОВ «Горизонт» (т.2 а.с.123-129). Відповідно до цього паспорту, робота вентиляційної системи була визнана ефективною та такою, що забезпечує належний стан повітря ливарного цеху у повному обсязі, що у свою чергу спростовує наявність загрози життю та здоров'ю працівників ливарного цеху.

Зважаючи на положення Правил, висновок позивача про недостатність кількості елементів місцевої вентиляції у ливарному цеху не має достатньої правової підстави, оскільки пункт 2.12 Правил дійсно не визначає жодної необхідної або достатньої кількості відсмоктувачів місцевої вентиляції.

ГОСТ 12.3.030-83 ССБТ «Переробка пластичних мас. Вимоги безпеки», на який посилався позивач, відповідно до наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» №188 від 14.12.2015р., на даний момент є нечинним, а отже не встановлює жодних обов'язкових для суб'єкта господарювання вимог чи правил. Після втрати чинності зазначеного ГОСТ, у відповідача відсутній обов'язок виконувати його приписи, а отже і не можуть бути застосовані жодні заходи впливу стосовно відповідача у зв'язку з таким невиконанням. Також порушення ГОСТ не встановлене актом перевірки, ГОСТ не був правовою підставою адміністративного позову, у зв'язку з чим не може бути підставою для застосування будь-яких заходів реагування.

Позивачем надано до матеріалів справи копії протоколів дослідження повітря робочої зони від 11.03.2015, від 01.07.2015, від 21.09.2015, 11.12.2016, від 21.03.2016, від 22.06.2016, від 25.11.2016, від 10.03.2017, від 26.06.2017 (т. 1 а.с.45-54), 03.05.2018р. (т.2 а.с.115), якими підтверджується, що стан повітря робочої зони ливарного є належним та таким, що відповідає вимогам нормативів і правил. У зв'язку з чим колегія суддів доходить висновку про відсутність загрози життю та здоров'ю працюючих, зумовленої станом повітря ливарного цеху.

Враховуючи приписи абз. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про охорону праці», відповідно до яких обов'язковою умовою і підставлю для застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації виробничих об'єктів є наявність загрози життю та здоров'ю працюючих, колегія суддів вважає, що за наведених вище обставин порушення, визначене пунктом 29 акту перевірки, не може бути підставою для застосування заходу реагування у вигляді зупинення експлуатації ливарного цеху.

Пунктом 35 розділу V акту визначено, що відповідачем не проведені виміри опору пристроїв, що заземлюють електрообладнання вентиляційних систем, що є порушенням п. 1.3.1. НПАОП 0.00-1.21- Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів», п. 13.1 глава 13 розділу VII «Правила технічної експлуатації електроустановок споживачів».

Колегія суддів зазначає, що станом на дату ухвалення цієї постанови порушення, визначене пунктом 35 акту перевірки, було усунене відповідачем, в підтвердження чого відповідачем надано копію технічного звіту №3/11 від 26.01.2018р. (т.2 а.с.51-55). Позивач був повідомлений про усунення порушення, що підтверджується копією повідомлення за вих. №57 від 19.03.2018р. з відміткою про його прийняття Головним управлінням Держпраці у Харківській обл. (т.2 а.с.56-57), цю обставину не оспорював та проти неї не заперечував.

У зв'язку з наведеним вище, усунене відповідачем порушення, визначене пунктом 35 акту перевірки, не може бути підставою для застосування будь-яких заходів реагування у сфері державного нагляду.

Окремо колегія суддів зазначає, що доводи позивача та заперечення відповідача щодо періодичності проведення досліджень стану повітря робочих зон не є предметом розгляду цієї справи, порушення періодичності проведення таких досліджень в акті перевірки не встановлені, в адміністративному позові не заявлялися та не були правовою підставою адміністративного позову, у зв'язку з чим колегією суддів не досліджувалися та не приймалися до уваги при ухваленні постанови.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявність реальної та безпосередньої загрози життю та здоров'ю працюючих, не доведено, що застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації ливарного цеху та дільниці переробки вторсировини є необхідними для усунення зазначених в акті порушень, а докази, надані відповідачем, частково спростовують наявність порушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 323,325,328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 по справі № 820/4241/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 21.05.2018.