Справа № 820/2288/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 травня 2018 р. № 820/2288/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Андрущенко Д.В.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3С.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області від 12.03.2018р. про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 березня 2018 року заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області був виданий наказ №1580 про проведення фактичної перевірки господарського обєкту, розташованого за адресою: м. Харків, пр.-т Слави, буд. 1, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_4 з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензії, оформлення трудових відносин з працівниками. Підставою видання наказу зазначений п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

20 березня перевірки була проведена. За результатами перевірки складений акт фактичної перевірки 004696 від 20.03.2018 року.

На час видання наказу №1580 від 12.03.2018 року, підстав для ініціювання контролюючим органом перевірки ФОП ОСОБА_3 не було, а тому наказ №1580 від 12.03.2018 року «Про проведення фактичної перевірки» прийнято відповідачем поза межами правового поля, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які у ньому викладені.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на доводи, викладені у відзиві на позов, оскільки оскаржуваний наказ відповідає вимогам, що передбачені до їх змісту підпунктом 81.1 статті 81 Кодексу. Посилання позивача на порушення контролюючим органом вимог ПК України щодо відсутності підстав для призначення фактичної перевірки є безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного наказу можливо ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки з огляду на існування в його тексті посилань на пункти Податкового кодексу України.

Оскаржуваний наказ ГУ ДФС у Харківській області «Про проведення фактичної перевірки» ФОП ОСОБА_3 від 12.03.2018 №1580 прийнятий за відсутності порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки, за наявності передбаченої кодексом підстави для її проведення та дотримання обовязкових для цього умов.

Також зазначає, що в разі, якщо перевірка була проведена, предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень. Податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки: складено акт перевірки та винесено податкове повідомлення - рішення, а відтак оспорюваний наказ та дії щодо його складання не є такими, що порушують права позивача, у звязку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову. Враховуючи наведене просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року призначено судове засідання на 15 травня 2018 року.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що контролюючим органом на підставі п.п 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України було винесено наказ від 12.03.2018 року № 1580 «Про проведення фактичної перевірки» згідно якого відділу фактичних перевірок, контролю та готівковими операціями управління аудиту наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 з метою здійснення контролю за дотриманням субєктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, яким, у тому числі, наказано фактичну перевірку провести з 13.03.2018 р. тривалістю у відповідності до вимог п.82.3 ст.82 Податкового кодексу України, за період діяльності з 18.04.2017 по дату завершення перевірки ( а.с.9).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, присутніми у судовому засіданні, що 20.03.2018 року фахівцями ГУ ДФС у Харківській області на підставі вказаного наказу, а також, направлень на перевірку від 12.03.2018 р. № 2085 та №2084 (а.с.20-21) здійснено вихід для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 за адресою: пр-т Слави, б.1, м. Харків та складено акт фактичної перевірки щодо дотримання субєктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) від 20.03.2018 року № 211/20/34/РРО/НОМЕР_1 (далі акт перевірки), який був підписаний без зауважень продавцем інструктором ОСОБА_5В.( а.с.63-66).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення №0 від 29.03.2018 року (а.с.67).

Вирішуючи зазначену справу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (п. 62.1.3 п. 62.1 ст.62 ПК України).

Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій ( ст. 71 ПК України).

Відповідно до п.п. 75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Вимоги до порядку організації та проведення фактичної перевірки визначені ст.80 ПК України.

Так, згідно п. 80.2 зазначеної статті, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, які визначені у переліку.

Підпунктом 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПКУ встановлено, що фактична перевірка може проводитися у разі:

- наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині,-

а) виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів,

б) цільового використання спирту платниками податків,

в) обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За таких обставин, суд дійшов висновку про помилковість твердження позивача про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки, позаяк наказ містить посилання, як на підставу проведення перевірки п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ, яка в свою чергу надає таке право контролюючому органу через здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок унормовані ст. 81 ПК України.

Так, згідно п. 81.1 зазначеної статті посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 ст.81 ПК України визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом (п. 81.3 ст.81 ПК України).

Отже, у спірних правовідносинах, враховуючи, що перевірка була проведена, що вбачається з наявності відповідного акту про її результати, предметом розгляду справи у суді має бути лише суть виявлених порушень та оскарження відповідних рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками перевірки. Позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок, можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим під час судового розгляду.

Аналогічна позиція викладена ВАС України в постанові від 15.10.2015 у справі К/800/63711/14.

Крім того, суд зазначає, що спірний наказ є правовим актом індивідуальної дії, який розрахований на певне коло осіб, в ньому встановлений чіткий строк для проведення перевірки, в який перевірка ФОП ОСОБА_4 була проведена, що підтверджується актом перевірки та прийнятим податковим повідомлення-рішенням, отже оскаржуваний наказ є вичерпаним у разі проведення перевірки та прийняття податкових повідомлень-рішень.

Отже, задоволення позовних вимог про незаконність наказу про проведення перевірки не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому не є таким, що порушує права позивача, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 243, 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17 травня 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.