Справа № 815/1130/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1130/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунька О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2018 року № 5 та № НОМЕР_1, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач або ФОП ОСОБА_1І.) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (надалі по тексту відповідач або ГУ ДФС в Одеській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.03.2018 року № 05 та № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначила, що на підставі висновків акту від 14.02.2018 року № 265/15-32-13-05/201730 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, з питань що стали предметом розгляду заперечення, щодо порушень викладених в акті перевірки від 23.11.2017 року № 1696/15-32-13-05/НОМЕР_2, відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення від 02.03.2018 року № 05, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 222 042,65 грн. (за податковими зобовязаннями 177 634,12 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 44 408,53 грн.) та № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з військового збору на суму 16 653,20 грн. (за податковими зобовязаннями 13322,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3330,64 грн.). Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у звязку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою судді від 19 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 19 квітня 2018 року на 10:00 годину.

02 квітня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (вхід № 925018), згідно якого, відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись в цілому на те, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

11 квітня 2018 року від представника позивача через канцелярію суду (вхід. № 9940/18) надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив та письмових поясненнях.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що в період з 30.10.2017 року по 17.11.2017 року на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ, відповідно до направлення від 24.10.2017 року № 7971/13-05 та наказу № 5189 від 19.10.2017 року, виданих ГУ ДФС в Одеській області, посадовою особою відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_1 вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року та законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 23.11.2017 року № 1696/15-32-13-05/НОМЕР_2, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України - занижено суму ПДВО на 193040,28 грн.; п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ занижено суму нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на 7639,3 грн.; ст. 163, ст. 168, ст. 171, ст. 176, п.п. 170.1.2, п.п. 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України встановлено заниження військового збору від підприємницької діяльності у сумі 17288,36 грн.; п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР здійснення реалізації товарів на загальну суму 244788,39 грн., які не обліковані у встановленому законом порядку (а.с. 24-35 том 1).

Судом встановлено, що не погодившись із зазначеними висновками акту перевірки від 23.11.2017 року № 1696/15-32-13-05/НОМЕР_2 позивачем до ГУ ДФС в Одеській області були подані заперечення на зазначений акт перевірки в порядку ст. 86 ПК України (вихід. № 20 від 29.12.2017 року) (а.с. 35-60 том 1).

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до направлення від 31.01.2018 року № 544/13-05 та наказу №455 від 26.01.2018 року, виданих ГУ ДФС в Одеській області, в період з 01 лютого по 07 лютого 2018 року посадовою особою відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_1 вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року та законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року в частині питань, що стали предметом розгляду заперечення, щодо порушень викладених в акті перевірки від 23.11.2017 року № 1696/15-32-13-05/НОМЕР_2.

За результатами проведеної перевірки складено акт №265/15-32-13-05/НОМЕР_2 від 14.02.2018 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, з питань що стали предметом розгляду заперечення, щодо порушень викладених в акті перевірки від 23.11.2017 року за №1696/15-32-13-05/НОМЕР_2», відповідно до висновків якого встановлені порушення позивачем: п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України - занижено суму ПДВО на 186082,48 грн.; п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ занижено суму нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на 7639,3 грн.; ст. 163, ст. 168, ст. 171, ст. 176, п.п. 170.1.2, п.п. 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України встановлено заниження військового збору від підприємницької діяльності у сумі 14026,60 грн. (а.с. 78-94 том 1).

На підставі акту перевірки від 14.02.2018 року за №265/15-32-13-05/НОМЕР_2, відповідачем були винесені податкові повідомлення рішення від 02.03.2018 року № 05, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 222 042,65 грн. (за податковими зобовязаннями 177 634,12 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 44 408,53 грн.) та № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з військового збору на суму 16 653,20 грн. (за податковими зобовязаннями 13322,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3330,64 грн.) (а.с. 102-108 том 1).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП ОСОБА_1 оскаржила їх у судовому порядку, вимагаючи визнання протиправними та скасування.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначені податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Як встановлено судом, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту №265/15-32-13-05/НОМЕР_2 від 14.02.2018 року, складеним з врахуванням даних, що містяться в аналітичних таблицях (додатках) до акту перевірки від 23.11.2017 року №1696/15-32-13-05/НОМЕР_2.

Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що зазначені акти та аналітичні таблиці не відповідають вимогам ст. 86 ПК України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року за № 395 (надалі - Порядок №395), а тому акт від 14.02.2018 року №265/15-32-13-05/НОМЕР_2 не є належною підставою для прийняття обґрунтованого рішення про порушення платником податків приписів податкового законодавства.

Так, відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку № 395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Між тим, суд зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки від 14.02.2018 року №265/15-32-13- 05/НОМЕР_2 ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсності, оскільки як встановлено судом, додатки до акту від 23.11.2017 року (аналітичні таблиці 1,2,3), які було використано і при повторній перевірці, містять розрахунки, які було здійснено за невідомою торговою націнкою, без врахування наявної дебіторської заборгованості по контрагентам-постачальникам позивача та без врахування наданих копій первинних документів.

Так, в акті перевірки від 14.02.2018 р. №265/15-32-13-05/НОМЕР_2 зазначено що, «...під час перевірки, з урахуванням неналежного ведення Книги обліку доходів та витрат та банківських виписок, не встановлено зв'язок між видатковими накладними на придбання у 2014 році товарів та витратами віднесеними підприємцем у 2015 - 2016 рр. на суму 93 5106,04 грн. до доходу отриманого у вигляді дебіторської заборгованості (п. 2.1.2 акту від 14.02.2018 р.).

Проте, суд зазначає, що неможливість встановити зв'язок між видатковими накладними та понесеними витратами через не заповнення графи 5 Книги обліку доходів і витрат не може свідчити про нездійснення цих витрат.

Судом встановлено, що позивачем до ГУ ДФС в Одеській області було надано копії накладних, таблиці, з яких вбачається взаємозвязок між витратами, понесеними позивачем в 2014 року та доходом, отриманим в 2015 році та яким чином покупцями здійснюються розрахунки за поставлений товар, а саме пояснюється чому у графі 5 Книги позивач повинна зробити більше 30 записів під кожну окрему оплату від кожного окремого контрагента-покупця, що фізично неможливо у звязку з відсутністю достатнього місця у графі.

Відповідно до індивідуальної податкової консультації №508/0/99-99-13-01-02-14/ІПН від 07.02.2018 року, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування має право віднести до витрат звітного року, безпосередньо повязані з придбанням товарів витрати, які понесені в попередньому році, але повязані з отриманням доходу звітного року.

Витрати повязані з отриманим доходом (погашення дебіторської заборгованості покупцями) підтверджуються прибутковими накладними на придбання товарів у 2014 році, актами звірки, банківськими виписками, актами звірок станом на 01.01.2015 року по взаєморозрахункам з контрагентами-постачальниками, в яких відображаються номер, дата та суми прибуткових накладних, що дає можливість документально підтвердити, що реалізований протягом перевіряємого періоду товар було придбано позивачем в 2014 році.

Не зважаючи на те, що ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування не передбачений, в ході повторної перевірки перевіряючому було надано Звіт про рух товарних залишків в кількісному виразі на початок і кінець перевіряємого періоду. Під час повторної перевірки позивач документально підтвердила, що станом на 01.01.2015 р. на складі перебував товар, придбаний протягом 2014 року.

Разом з тим, як вбачається із акту, один і той самий товар в одному реченні акту визнається облікованим (стор. 10 акту від 14.02.2018 року), а витрати на його придбання документально підтвердженими, а в іншому реченні зазначається про неможливість документально підтвердити придбання цього ж самого товару за тими ж самими прибутковими накладними (стор.10 акту від 14.02.2018 року).

Суд зазначає, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою підтвердження витрат є підставою для врахування цих витрат.

При цьому, в акті від 14.02.2018 року не встановлено і не доведено, що відомості, які містяться в наданих для перевірки позивачем первинних документах, неповні, недостовірні та суперечливі.

Також у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог. Зокрема, що висновки, викладені в акті перевірки від 14.02.2018 року №265/15- 32-13-05/НОМЕР_2 не відображають обєктивно і в повній мірі факти виявлених порушень податкового законодавства, грунтуються на припущеннях та є хибними, а додатки до акту від 23.11.2017 року №1696/15-32-13-05/НОМЕР_2 (аналітичні таблиці 1,2,3), які було використано і при повторній перевірці, містять розрахунки, які було здійснено за невідомими показниками, без врахування наявної дебіторської заборгованості по контрагентам-постачальникам та без врахування наданих копій первинних документів.

Так у відзиві, відповідач аргументує відповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваних податкових повідомлень - рішень шляхом наведення переліку порушень податкового законодавства, зазначеного в акті перевірки №1696/15-32-13-05/НОМЕР_2 від 23.11.2017 року, разом з тим, спірні податкові повідомлення-рішення було винесено на підставі акту перевірки від 14.02.2018 р. № 265 /15-32-13-05/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, з питань що стали предметом розгляду заперечення, щодо порушень викладених в акті перевірки від 23.11.2017 року за №1696/15-32-13-05/НОМЕР_2».

При цьому, як встановлено судом, донарахування з ПДФО та військового збору під час проведення позапланової перевірки, а потім і під час розгляду заперечення на акт перевірки від 14.02.2018 року було зменшено.

Як зазначено відповідачем у акті та відзиві, на порушення п. 177.2, 177.4, 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 року (далі Наказ №481) підприємцем до гр.5 книги обліку доходів та витрат не внесені реквізити документа, які підтверджують понесені витрати по придбанню товарів, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом; відповідно у графі 6 відображена сума витрат, яка документально не підтверджена.

Як судом зазначалось, відповідно до індивідуальної податкової консультації №508/0/99-99-13-01-02-14/ІПН від 07.02.2018 р., отриманої на запит позивача, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування має право віднести до витрат звітного року, безпосередньо повязані з придбанням товарів витрати, які понесені в попередньому році, але повязані з отриманням доходу звітного року.

До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат (пп. 177.4.1 пп. 177.4 ст. 177 ПКУ).

Відповідно до п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, графа 5 Книги обліку доходів і витрат заповнюється в такому порядку: «у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо повязані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг».

В п.5 Порядку зазначено наступне: «Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід».

Проте, графа № 5 Книги обліку доходів і витрат платником податків не заповнювалась в звязку з тим, що розмір графи 5 не дозволяє вміщувати реквізити всіх документів, які підтверджують понесені витрати, повязані з отриманням доходу протягом банківського дня.

Судом встановлено, що поставка товарів ФОП ОСОБА_1, здійснюється контрагентам - покупцям на підставі договорів поставки із відстрочкою платежу. Оплата за поставлений Покупцям товар здійснюється протягом 30-60 календарних днів з моменту поставки. За умовами договору з ТОВ «Таврія В» оплата за поставлений товар здійснюється протягом 30 днів з моменту реалізації товару.

Відповідно до виписок банку за 2015-2016 роки контрагенти-покупці в призначені платежу вказують або номер та дату накладних, за які здійснюється розрахунок або номер та дату договору, відповідно до якого проводиться постачання товару.

Як зазначила позивач, для зручності було складено Таблицю відповідності прибуткових накладних ФОП ОСОБА_1 і накладних постачальників.

Основними контрагентами-покупцями позивача є: ПП «Таврія плюс», ТОВ «Таврія В», ПП «Таврія І», ТОВ «Копійка-Центр», ТОВ «Київське», ТОВ «Копійка-Р», ТОВ «Копійка-Трейд», ТОВ «Горяц-Т», ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, ПП «Ідеал» та ін.

Відповідно до умов договорів поставки, Кожний контрагент-покупець в наявності має від 10 до 40 магазинів. Протягом дня на розрахунковий рахунок позивача надходять кошти від декількох контрагентів-покупців за різними видатковими накладними, відповідно до яких був відвантажений товар, який надходив до позивача за різними прибутковими накладними. При цьому, прибуткові накладі закриваються позивачем по черзі та відображаються в день надходження коштів від покупців.

До складу таких прибуткових накладних входять товари від різних контрагентів - постачальників, які поставляли товар позивачу як підприємцю. Постачальниками зокрема є ПрАТ «Шполянський ЗПТ», ТОВ «Віста», ТОВ «ВП», ТОВ «Кенді- Мастер», ТОВ «Клен- Н», ТОВ «Челтон Україна», ТОВ «Італійська сушка». ТОВ «Єко Снєк», ТД «Алівія», ТОВ «Даксі», ФОП ОСОБА_4

Витрати повязані з отриманим доходом (погашення дебіторської заборгованості покупцями) підтверджуються наданими позивачем: прибутковими накладними на придбання товарів у 2014 році, актами звірки, банківськими виписками, завірені копії яких були надані в ході перевірок, з яких вбачається, які товари в якій кількості та за якою ціною було придбано підприємцем для подальшого їх продажу. Крім того, як встановлено судом, позивачем надавались завірені копії актів звірки станом на 01.01.2015 року по взаєморозрахункам з контрагентами-постачальниками, в яких відображено номер, дата та суми прибуткових накладних та з яких вбачається, що підприємець може документально підтвердити, що реалізований протягом перевіряємого періоду товар було придбано в 2014 році.

Судом встановлено, що для відображення взаємозвязку між отриманим доходом на понесеними витратами позивачем було складено також відповідні таблиці за окремими контрагентами, які наглядно демонструють рух товарів та грошових коштів з моменту придбання товарів у постачальників та їх наступний продаж Покупцям.

Як встановлено судом та не спростовано представником відповідача, зазначені таблиці надавались разом із запереченням на акт перевірки від 14.02.2018 року, проте не були взяті до уваги відповідачем.

Між тим із первинних документів та зазначених таблиць вбачається, що у графі 5 Книги позивач повинна зробити більше 30 записів під кожну окрему оплату від кожного окремого контрагента-покупця, що неможливо здійснити, у звязку з відсутністю достатнього місця у графі.

На питання яким чином ФОП має заповнювати графу 5 Книги, якщо розмір графи 5 не дозволяє вміщувати в неї реквізити всіх документів, які підтверджують витрати, що безпосередньо повязані з отриманим доходом по всіх поставках протягом доби, ДФС України надала відповідь (індивідуальна податкова консультація №1234/0/99-99-13-01-02-14/ІПК від 26.03.2018 р.), що ФОП має у графі 2 Книги «Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності», відображати отриманий дохід за підсумками дня та одночасно у графі 6 Книги - суму документально підтверджених витрат, повязаних з придбанням товарів (робіт, послуг), отриманням доходу від реалізації яких відображено у графі 2 Книги. При цьому, у графі 6 Книги «Сума витрат, повязаних з придбанням товарів» відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо повязані з отриманням доходу за підсумками дня.

Судом встановлено, що саме таким чином позивач заносить до Книги обліку доходів і витрат відомості та заповнює графи 2, 6.

В таблицях 1,2 до актів перевірки зазначено, що «витрати, на придбання товарів, повязаних із отриманим доходом в 1 кварталі 2015 року розраховувались за виключенням дебіторської заборгованості на 01.01.2015 року.

Між тим, як встановлено судом (для прикладу), лише по ТОВ «Таврія В» (код 19202597) станом на 01.01.2015 року обліковувалась дебіторська заборгованість в розмірі 121523,12 грн.

Так, 18 лютого 2015 року на розрахунковий рахунок позивача було перераховано ТОВ «Таврія В» суму у розмірі 106529,15 грн. з ПДВ. Таким чином, сума доходу від коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок 18.02.2015 року без ПДВ склала 88774,29 грн. (графа 2 Книги обліку доходів і витрат).

Витрати на придбання товарів, зазначені в графі 6 Книги обліку доходів і витрат становили 64805,23 грн. документальним підтвердженням цих витрат є прибуткові накладні.

Разом з тим, як вбачається з акту відповідач не враховує зазначені витрати.

Позивачем до суду надано складені таблиці, зокрема, по ТОВ «Таврія В», з яких вбачається, що сума 64805,23 грн. це є документально підтверджені витрати на придбання товару в 2014 році, який було реалізовано в грудні 2014 року (Таблиця №2), оплата за який надійшла 18.02.2015 року.

В Таблиці №3 відображено звязок між видатковими та прибутковими накладними, які повязані з дебіторською заборгованістю станом на 01.01.2015 року.

В таблиці №4, на підставі таблиці №3, відображені прибуткові накладні від постачальників, які повинні бути зазначенні в графі 5 книги обліку доходів та витрат за 18.02.2015 року.

Таким чином, як вбачається з Таблиці №4, до графи 5 Книги обліку доходів та витрат треба було внести записи по 34 прибутковим накладним від 6 постачальників лише за 18.02.2015 року.

Господарська операція характеризується тим, що призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинний документ, відповідно, це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд зазначає, що за змістом наданих позивачем видаткових накладних вбачається можливим встановити зміст господарської операції, а відсутність запису в графі 5 Книги обліку доходів і витрат не може автоматично свідчити про нездійснення господарської операції за наявності інших належних доказів.

Певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції, про що зазначено у постанові Верховного Суду по справі №821/589/17 від 06.02.2018 року.

Висновки щодо заниження військового збору на суму 13322,56 грн., повязані із необґрунтованими висновками про заниження суми ПДФО. Крім того, в акті перевірки від 14.02.2018 року зазначено про нібито порушення позивачем пп. 170.1.2, 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 ПК України як підставу для збільшення податкового зобовязання та застосування штрафних санкцій. Проте, п. 170.1. ст.170 ПК України передбачає порядок оподаткування доходу від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм). Між тим, позивач не здійснює діяльність, передбачену пп. 170.1.2, 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 ПК України, у звязку з чим посилання ГУ ДФС в Одеській області в обґрунтування свого рішення на статті Податкового кодексу, які не мають відношення до господарської діяльності позивача, є неправомірним.

Крім того суд вважає необхідним зазначити, що додатковим доказом наявності дебіторської заборгованості станом на 01.01.2015 р. є акт документальної планової виїзної перевірки від 19.10.2015 року за №1434/1701-1509/НОМЕР_2, в якому в пункті 1.15 якого зазначено, що «за даними СГД ОСОБА_1 станом на 31.12.2014 р. рахується дебіторська заборгованість у сумі 1 744 668,85 грн.».

Додатковими доказами наявності в акті документальної планової виїзної перевірки від 23.11.2017 року №1696/15-32-13-05/НОМЕР_2 недостовірних даних є наступні документи.

Податкова декларація про майновий стан І доходи 2015 рік (звітна), додаток Ф 4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 р. «Розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою», з яких вбачається, що показники діяльності самозайнятої особи в першому кварталі 2015 року, зазначені в графі « 1 кв-л 2015» п. 1.17.1 акту перевірки не відповідають податковим деклараціям, розрахункам позивача.

Так, п/п 2.1 графи « 1 кв-л 2015» пункту 1,17.1 акту перевірки від 23.11.2017 р. містить дані про нарахування до сплати ПДФО в розмірі 18991,19 грн. Між тим, згідно графи 6 рядку 10 податкової декларації №0 загальна сума податкових зобовязань з ПДФО, нарахована до сплати складає 19854,59 грн.

В п/п 2.8 графи « 1 кв-л 2015» пункті 1.17.1 акту перевірки відсутні дані про нарахування позивачем військового збору в першому кварталі 2015 року. Згідно графи 7 рядка 10 податкової декларації за 2015 рік№0, рядку 7 додатку Ф4 сума військового збору, що підлягає сплаті в першому кварталі 2015 року склала 1626,12 грн.

Платіжне доручення №2911 від 05.02.2016 р.

В п/п 3.8 графи « 1 кв-л 2015» пункту 1.17.1 акту перевірки від 23.11.2017 р. відсутня інформація про сплату позивачем суми військового збору.

Між тим сплата військового збору в розмірі 1626,12 грн. підтверджується платіжним дорученням №2911 від 05.02.2016 року.

Таблиця 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичних осіб-підприємців» 2015 рік.

В п/п 2.4 графи « 1 кв-л 2015» пункту 1.17.1 акту перевірки від 23.11.2017 р. наведено показник нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 134168,98 грн.

Відповідно до графи 5 Таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичних осіб-підприємців» 2015 рік, сума нарахованого єдиного внеску (гр.3 х гр.4) склала 16312,73 грн.

Платіжні доручення про сплату єдиного соціального внеску.

Згідно п/п 3.4 графи « 1 кв-л 2015» пункту 1.17.1 акту перевірки сплачено єдиного соціального внеску в розмірі 23697,03 грн. відповідно до платіжних доручень №2517 від 10.02.2015 року, №2552 від 05.03.2015 року, №2587 від 15.04.2015 року позивачем було сплачено 16512,05 грн. єдиного соціального внеску.

В період з 01.04.2015 року по 30.06.2016 року позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, що підтверджує витяг з Реєстру платників єдиного податку від 10.03.2015 року, №313/10/17-02-15-09, заява про застосування спрощеної системи оподаткування від 01.07.2016 року.

Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015 рік (звітна) №.

П/п 2.3. графи « 2 кв-л, 2 п-я 2015» пункту 1.17.1 акту наведено показник нарахування єдиного податку в розмірі 86609,26 грн. Між тим, за даними рядку 12 розділу V податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015 рік (звітна) №, всього за звітний період було нараховано 118737,46 грн.

Платіжні доручення про сплату єдиного податку за 2015 рік.

За даними п/п 3.3 графи « 2 кв-л 2015, 2 п-я 2015» пункту 1.17.1 акту перевірки, сплачено єдиного податку 101609,27 грн. Між тим, за даними платіжних доручень №2637 від 04.06.2015 року, №2671 від 08.07.2015 р., №2707 від 11.08.2015 р., №2736 від 03.09.2015 р., № 2777 від 13.10.2015 р., №2801 від 06.11.2015 р. №2899 від 20.01.2016 р. - сплачено 118737,46 грн.

Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2016 рік №.

В п/п 2.3. графи « 1 п-я 2016» пункту 1.17.1 акту перевірки зазначено нарахування єдиного податку в розмірі 169309,18 грн. Проте, цей показник не відповідає показнику, зазначеному в графі 5 Таблиці «Результати перевірки визначення податкового зобовязання по єдиному податку» п. 2.1.2 акту перевірки від 23.11.2017 р. та показнику, зазначеному в рядку 12 розділу V податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2016 рік, відповідно до якого нараховано єдиного податку в розмірі 137180,98 грн.

Платіжні доручення про сплату єдиного податку 2016 рік.

П/п 3.3. графи « 1 п-я 2016» пункту 1.17.1 акту перевірки містить показник щодо сплати єдиного податку в розмірі 154309,19 грн., що не відповідає дійсності, оскільки сплачено було 137180,98 грн., підтвердженням чого є платіжні доручення №2913 від 05.02.2016 р., №2966 від 04.03.2016 р., №3006 від 12.04.2016 р., №3058 від 11.05.2016 р., № 3092 від 06.09.2016 р., №3146 від 15.07.2016 р.

З податкової декларації про майновий стан і доходи 2016 рік (звітна) №, додатку Ф 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 р. «Розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» вбачається, що показники діяльності самозайнятої особи в другому півріччі 2016 року, зазначені в п. 1.17.1 акту перевірки не відповідають податковим деклараціям та розрахункам позивача.

Відповідно до п/п 2.1 графи « 2 п-я 2016» пункту 1.17.1 акту перевірки позивачем було нараховано до сплати ПДФО розмірі 20323,76 грн. Проте, згідно графи 6 рядкаЮ податкової декларації за 2016 рік, рядка 1.1 додатку Ф2 сума податку на доходи фізичних осіб, що - підлягає сплаті самостійно, склала 68559,56 грн.

Платіжні доручення про сплату податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік.

Згідно даних п/п 3.1 графи « 2 п-я 2016» пункту 1.17.1 акту перевірки, сплачено ПДФО позивачем в розмірі 46444,51 грн.

Проте, цей показник не відповідає дійсності, оскільки відповідно до платіжних доручень № 3291 від 18.10.2016 р., №3290 від 18.01.2016 р., №138 від 18.01.2017 р., №45 від 17.01.2017 р. сплачено ПДФО в розмірі 68559,56 грн.

В п/п 2.8 графи « 2 п-я 2016» пункту 1.17.1 акту перевірки відсутня інформація щодо нарахування позивачем військового збору. Між тим, згідно до графи7 рядка 10 податкової декларації за 2016 рік №, рядка 2.1 додатку Ф2, нарахована сума військового збору складає 5 713,30 грн.

Платіжні доручення про сплату військового збору за 2016 рік.

Згідно до п/п 3.8 графи« 2 п-я 2016» пункту 1.17.1 акту перевірки, позивачем було сплачено військовий збір в розмірі 5145,2 грн.

Між тим, згідно платіжних доручень №3290 від 18.10.2016 р., №44 від 17.01.2017 р. позивачем сплачено суму військового збору в розмірі 5713,30 грн.

Таблиця 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичних осіб-підприємців» 2016 рік.

Відповідно до п/п 2.4 графи « 2 п-я 2016» до сплати нараховано позивачем єдиний внесок в розмірі 16312,73 грн. Проте, за даними графи 5 Таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичних осіб-підприємців» 2016 рік, сума нарахованого єдиного внеску (гр.3 х гр.4) склала 46277,92 грн.

Платіжні доручення про сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2016 рік.

В п/п 3.4. графи « 2 п-я 2016» наведено показник сплати ЄСВ в розмірі 39875 грн., Між тим, відповідно до платіжних доручень №3195 від 17.08.2016 р., №3233 від 12.09.2016 р., №3289 від 18.10.2016 р., №3329 від 16.11.2016 р., №3372 від 06.12.2016 р., № 48 від 19.01.2017 р. сплачено 46277,92 грн.

Крім того, судом встановлено, що за даними графи 5 Таблиці «Результати перевірки визначення документально підтверджених витрат» п. 2.1.2 акту перевірки від 23.11.2017 р., розбіжність між даних декларацій про доходи за 2015 рік, додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та даних перевірки склала 986 522,33 грн.

Сума чистого оподатковуваного доходу за даними перевірки склала 1094930,28 грн. (графа 5 Таблиці «Результати перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу» п.2.1.2 акту перевірки від 23.11.2017 р.).

Виходячи із показників, зазначених в графі 5 Таблиці «Результати перевірки визначення документально підтверджених витрат» та графі 5 Таблиці «Результати перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу» п. 2.1.2 акту перевірки було здійснено донарахування з ПДФО за 2015 рік в розмірі 182 667,4 грн. (п. 2.1.4 «Узагальнені відомості щодо результатів перевірки основних показників діяльності фізичної особи-підприємця» акту перевірки від 23.11.2017 року).

В додатках до акту перевірки містяться Таблиця 1 «Розрахунок витрат з придбання товару, пов'язаних з доходом, за виключенням дебіторської заборгованості на 01.01.2015 року в 1 кварталі 2015 року» (далі Таблиця 1) та Таблиця 2 «Розрахунок витрат з придбання товару, пов'язаних з доходом, за виключенням дебіторської заборгованості на 01.01.2015 р. в 1 кварталі 2015 року» (далі - Таблиця 2).

За даними останнього рядка графи 8 Таблиці 1 та останнього рядка графи 8 Таблиці 2 витрати на придбання товарів, повязаних з отриманим доходом в 1 кварталі 2015 року за виключенням дебіторської заборгованості на 01.01.2015 р. склали 103 491,36 грн.

Розрахунки, які містяться в вищенаведених таблицях, було покладено за основу при визначенні документально підтверджених витрат.

Так, результати перевірки визначення документально підтверджених витрат, отримано шляхом віднімання від суми витрат, зазначеної в графі 5 додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік № №0 (1090013,69 грн.) та результату розрахунку витрат, викладеного в останньому рядку графи 8 Таблиці 1 (103 491,36 грн.).

Проте, розрахунки в Таблиці 1 та Таблиці 2 містять арифметичні помилки.

Так, в графі 6 Таблиці 1 наведено наступну формулу обчислення виручки за виключенням дебіторської заборгованості з ПДВ: позитивне значення гр.5 - гр.4.

Проте, виконуючи розрахунки за наведеною в графі 6 формулою отримано зовсім інші суми.

Між тим, показники, зазначені в графі 6 Таблиці 1 в подальшому використовуються для визначення виручки за виключенням дебіторської заборгованості без ПДВ, яка зазначається в графі 7 Таблиці 1. ОСОБА_5 7 Таблиці 1, в свою чергу, використовуються при розрахунку витрат, повязаних з отриманою виручкою, які викладені в графі 8 Таблиці 2.

1 090 013,69 грн. - 103 491,36 грн. = 986 522,33 грн., де, 1 090 013, 69 грн., - сума витрат, зазначена в графі 5 додатку Ф4 до податкової декларації за 2015 рік, 103 491,36 грн. - результат розрахунків, викладених в графі 8 Таблиці 2, 986 522 ,33 грн. - документально не підтверджені витрати. Виходячи із суми документально не підтверджених витрат здійснено донарахування з ПДФО в розмірі 182 667,4 грн.

З огляду на викладене, суд не погоджується із здійсненням розрахунку витрат, повязаних з отриманим в 1 кварталі 2015 року доходу, за виключенням дебіторської заборгованості.

Проте, навіть якщо здійснити розрахунки з використанням даних, зазначених перевіряючим в Таблиці 2, вбачається, що графа 8 Таблиці 2 містить арифметичні помилки і сума витрат, повязана з отриманою виручкою мала б складати не 103 491,356 грн., а 210 431,458 грн.

Як зазначено в графі 8 Таблиці 2, витрати повязані з отриманою виручкою розраховуються наступним чином: графа 5/ графа 6 х графа 7.

З наведеного вище вбачається, що в актах планової та позапланової перевірки зазначено різні показники діяльності позивача при зазначенні одних і тих самих порушень п. 177.2, 177.4, 117.10 ст. 177 ПК України.

Так, відповідно до даних п. 2.1.4 акту перевірки від 23.11.2017 року встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу в розмірі 986522,33 грн. та заниження ПДФО за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року в розмірі 182667,4 грн.

Використовуючи розрахунки, наведені в Таблиці 1 та Таблиці 2, під час документальної позапланової перевірки, відповідно до п. 2.1.4 акту від 14.02.2018 року заниження чистого оподатковуваного доходу зазначено в розмірі 888 170,69 грн., а заниження ПДФО за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року - в розмірі 177 634,12 грн.

З огляду на встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що висновки акту перевірки від 14.02.2018 р. №265/15-32-13- 05/НОМЕР_2, на підставі якого винесено спірні податкові повідомлення-рішення не відображають обєктивно і в повній мірі факти виявлених порушень податкового законодавства, ґрунтуються на припущеннях, аналітичних таблицях, які складено на підставі невстановлених даних та з арифметичними помилками, а тому зазначений акт не є належною підставою для прийняття обґрунтованих рішень про порушення платником податків приписів податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на презумцію правомірності рішень платника податку, яка закріплена в статті 4.1 ПК України у випадку, коли є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, пріоритет правомірності рішення залишається за платником податків.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що рішення субєкта владних повноважень повинно бути прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності всіх перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансі між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення ГУ ДФС в Одеській області від 02.03.2018 року № 5 та № НОМЕР_1 прийняті не у спосіб визначений законом, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2018 року № 5 та № НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 02.03.2018 року № 5 та № НОМЕР_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 2 386 грн. 97 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 18 травня 2018 року.

Суддя С.О. Cтефанов