Справа № 810/2451/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 травня 2018 року м. Київ 810/2451/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_2 про оскарження рішення, -

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_2, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення від 02.05.2018 о 10:03:33 № 25979569 про держану реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на обєкт нерухомого майна квартиру в м. Києві по вул. Спаська, 8б, № 2.

Згідно із частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником), відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства у звязку з наступним.

Як убачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, а саме: витягу із Державного реєстру правочинів від 04.04.2008, реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ від 18.04.2008 № 002235, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2008, посвідченого приватними нотаріусом ОСОБА_3, ОСОБА_1 набуто право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Після отримання 10.05.2018 витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо про те, що 02.05.2018 о 10:06:33 Державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_2 внесено запис про реєстрацію права власності № 25979569, яким зареєстровано право власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважаючи що вказаним рішенням відповідача як суб'єкта владних повноважень при вчиненні реєстраційних дій були порушені її права, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті субєктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У пункті третьому частини першої статті 4 КАС України міститься визначення, згідно якого адміністративний суд це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивач виходила з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на переконання суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами частин першої, другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зазначає, що згідно доданого до позовної заяви Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, підставою для виникнення права власності, рішення про реєстрацію якого є предметом оскарження, є Договір іпотеки від 04.04.2008 № 3009.

Отже, спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а тому цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3, спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як розтлумачив Верховний Суд України у своїй постанові від 24.01.2017 у справі № 815/6165/14, позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розвязані питання, повязані з реєстрацією прав власності на будівлю, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів викладено в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15 та постанові ОСОБА_4 Верховного Суду у справі №817/1048 від 04 квітня 2018 року, постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі № 810/1726/17.

Суд звертає увагу на ту обставину, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно від позивача до третьої особи, що вказує на наявність спору про право.

Стосовно ж посилання позивача на те, що на час вчинення оскаржуваної реєстраційної дії відповідач діяла без належних повноважень та всупереч вимогам Закону, оскільки 13.12.2017 скасовано акредитацію останньої, суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

При прийнятті даного рішенням судом враховується, що порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення (стаття 308 КАС України).

Також, на виконання вимог частини шостої статті 170 КАС України суд розяснює позивачу, що розгляд такої справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2, 4, 170, 171, 241, 308 КАС України,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_2 про оскарження рішення .

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.