Справа № 806/2165/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

17 травня 2018 року м. Житомир справа № 806/2165/18

категорія 6.2.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши позовну заяву Приватного підприємства "Злагода Плюс" до Черняхівської районної державної адміністраціяї Житомирської області про визнання протиправним та нечинним розпорядження №361 від 17.10.2017 року,

встановив:

Приватне підприємство "Злагода Плюс" звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати розпорядження голови Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з Приватним підприємством "Некрашів" №361 від 17.10.2017 протиправним та нечинним.

У п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вважаю, що у відкритті провадження у справі за вказаною позовною заявою слід відмовити.

Згідно з п. 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб’єкт владних повноважень" позначає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20.05.2013р. №8 зазначено, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Водночас позовні вимоги Приватного підприємства "Злагода Плюс" стосуються, зокрема, правомірності розпорядження голови Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з Приватним підприємством "Некрашів"" №361 від 17.10.2017, на виконання якого , як стверджує позивач, передано в оренду Приватного підприємства "Некрашів" земельні ділянки земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладено договори оренди землі вказаних земельних часток (паїв) з Приватним підприємством "Некрашів".

Оскаржуване розпорядження відповідача по суті є реалізацією волі розпорядника на передачу в користування земельних часток (паїв) юридичній особі, що вичерпало свою дію у зв'язку з його реалізацією, шляхом укладення договорів оренди землі земельних часток (паїв) з ПП "Некраші" .

Таким чином, подальше оспорювання права оренди на спірні земельні ділянки не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права користування земельними ділянками.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Враховуючи викладене, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу у користування земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою у користування таких ділянок має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 у справі К/800/22625/15 та узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11.11.2015 року у справі № 2а-2885/12/1470, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як слідує з позовної заяви, позивач, оскаржуючи розпорядження відповідача, переслідує мету захистити свої майнові інтереси, зокрема право оренди земельної ділянки, а тому даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору, тому не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Згідно із ст. 170 ч. 1 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У відповідності до приписів ст. 170 ч. 6 КАС України, згідно якої у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи, суд роз'яснює, що розгляд даного спору відноситься до компетенції господарської юрисдикції.

Враховуючи, що спір не підлягає розгляду адміністративним судом, позивач має право звернутися з відповідним позовом до господарського суду, визначеного за правилами підсудності згідно положень Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити Приватному підприємству "Злагода Плюс" у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства "Злагода Плюс" до Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним та нечинним розпорядження №361 від 17.10.2017 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п’ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос