Справа № 820/5060/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Супрун Ю.О.

17 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5060/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (м. Харків) від 11.12.2017 р. (16:29 год., повний текст виготовлено 13.12.17 р.) по справі № 820/5060/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.10.2017 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3;

- скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.10.2017 року за № Ф-;

- скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області за № НОМЕР_4 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 р. по справі № 820/5060/17 адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.10.2017 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.10.2017 року за № Ф- Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Скасовано рішення за № НОМЕР_4 від 23.10.2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул. Чернишевська, буд. 85, ОСОБА_2, 61002, код податковий номер НОМЕР_5) судовий збір у сумі 3304 (три тисячі триста чотири) гривні 00 копійок.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 р. по справі № 820/5060/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на акт перевірки ТОВ «Філакас» від 30.03.2015 року № 929/20-31-22-03-07/34955642 стверджує про відсутність реального характеру господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та вказаним контрагентом, у звязку з чим вважає, що позивачем було завищено валові витрати на суму 609997,90 грн. Вказане порушення вплинуло на правильність визначення позивачем належних до сплати сум податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. З огляду на викладене, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій правомірними та не вбачає підстав для їх скасування.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників сторін.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі наказу № 4049 від 15.08.2017 року було проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_5, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 02.10.2017 року за № 14134/20-40-13-15-07/НОМЕР_5, яким зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 :

- п. 44.1, ст. 44, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік на загальну суму 101562,07 грн.;

- абз.1 п. 2 ч.1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в результаті чого було занижено єдиного соціального внеску за 2014 рік на загальну суму 43849,30 грн.;

- пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого було занижено податок на додану вартість на загальну суму 122000,00 грн., в тому числі по періодах: за серпень 2014 року у розмірі 37827,00 грн., за вересень 2014 року у розмірі 41544,00 грн., за жовтень 2014 року у розмірі 42629,00 грн.;

- п. 177.10 ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України - неналежне ведення книги обліку доходів і витрат № 8833.

На підставі наведених висновків акту перевірки відповідачем винесено :

1) податкові повідомлення-рішення від 23.10.2017 року :

- № НОМЕР_3 про визначення позивачеві грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 152500,00 грн., у т.ч. за основним платежем 122000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 30500,00 грн. (т.1, а.с.51);

- № НОМЕР_2 про визначення позивачеві грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 126952,59 грн., у т.ч. за основним платежем 101562,07 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25390,52 грн. (т.1, а.с.52);

- № НОМЕР_1 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (адміністративні штрафи та інші санкції) за порушення п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в розмірі 510,00 грн.

2) рішення за № НОМЕР_4 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 6577,40 грн.,

3) вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за № Ф- від 23.10.2017 року на загальну суму 43849,30 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем витрат за результатами відносин із ТОВ «Філакас» та, як наслідок, відсутності підстав для донарахування ФОП ОСОБА_1 грошових зобовязань з податку на додану вартість, єдиного внеску та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

За приписами п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з п.138.1 ст.138 розділу ІІІ ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 177.10 ст.177 Кодексу визначено, що фізичні особи - підприємці зобовязані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

У відповідності до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб та податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між ТОВ ФІЛАКАС (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 03-03/14, за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товарно-матеріальні цінності: автомобільне додаткове обладнання, авто-аудіо електроніку, а Покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплачувати ці товарно-матеріальні цінності на умовах даного договору. Кількість, найменування, вартість та інші індивідуальні особливості товару відображаються в Специфікаціях або рахунках-фактурах. Право власності на товар переходить від Продавця до Покупця в момент фактичної передачі товару Продавцем Покупцю, про що свідчить підпис у видатковій накладній. Доставка товару здійснюється за рахунок покупця - самовивіз. Оплата вартості товару здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Факт оплати Покупцем вартості товару підтверджується банківською випискою Продавця про отримання коштів на розрахунковий рахунок останнього.

На виконання умов договору ТОВ ФІЛАКАС здійснило поставку товару (автомобільного додаткового обладнання, авто-аудіо електроніки) на адресу ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 731997,48 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 146399,47 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: №2 від 01.08.2014 р., №39 від 18.08.2014 р., №5 від 01.09.2014 р., №48 від 16.09.2014 р., №01 від 01.10.2014 р., №53 від 16.10.2014 р., рахунків на оплату: №2 від 01.08.2014 р., №39 від 18.08.2014 р., №5 від 01.09.2014 р., №48 від 16.09.2014 р., №1 від 01.10.2014 р., №53 від 16.10.2014 р.

Навантаження та розвантаження товару відбувалося вручну самостійно ФОП ОСОБА_1 У зв'язку з відсутністю найманого водія, товар перевозився підприємцем особисто автомобілем НОМЕР_6, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії товарно-транспортних накладних: №Р2 від 01.08.2014 р., №Р39 від 18.08.2014 р., №Р5 від 01.09.2014 р., №Р48 від 16.09.2014 р., №Р1 від 01.10.2014 р., №Р53 від 16.10.2014 р.

Приймання Товару з боку Покупця здійснювалося особисто ФОП ОСОБА_1.

Товар, який було придбано позивачем у ТОВ ФІЛАКАС, зберігався на складі за адресою : м. Харків, вул. Мироносицька, 60, який належить позивачеві на праві власності, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії технічного паспорту на нежитлову будівлю, витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (т.2, а.с.189-194).

Оприбуткування та переміщення товару підтверджується копіями оборотно-сальдових відомостей за рахунками 281 та картками рахунку 281, наданими до матеріалів справи (т.4, а.с.9-172).

Оплата по вищевказаному правочинну була здійснена у безготівковій формі, що підтверджується відповідними банківськими виписками, залученими до матеріалів справи.

Продавцем ТОВ ФІЛАКАС за першою подією, передбаченою п.198.3 ст.198 ПК України (в момент отримання ТМЦ) було складено податкові накладні на проданий позивачеві товар: №2 від 01.08.2014 р., №39 від 18.08.2014 р., №5 від 01.09.2014 р., №48 від 16.09.2014 р., №1 від 01.10.2014 р., №53 від 16.10.2014 р., які містять усі необхідні реквізити, передбачені п.201.1 ст.201 ПК України. Сума ПДВ за вищезазначеними накладними була віднесена позивачем до податкового кредиту у деклараціях з податку на додану вартість.

В подальшому придбаний товар було реалізовано ФОП ОСОБА_1 на підставі договору поставки №17 від 15.08.2014 р. із ТОВ ОСОБА_2 Восток, договору купівлі-продажу №16 від 11.07.2014 р. із ТОВ Автотрейдінг-Харків, договору купівлі-продажу №15 від 16.07.2014 р. та ТОВ Автоцентр-с, договору купівлі продажу №14 від 02.07.2014 р. із ТОВ Промінь люкс, договору про надання послуг б/н від 02.01.2014 р. із ІП АІС-Харків та ФОП ОСОБА_1, договору купівлі-продажу №10/14 від 02.01.2014 р. із ТОВ Техник-Центр, договору купівлі-продажу №08/14 від 11.02.2014 р. із ТОВ Місталь Авто, договору купівлі-продажу №06/14 від 02.01.2014 р. із ТОВ Техно-Арт, договору купівлі-продажу №05/14 від 02.01.2014 р. із ТОВ Автоарт, договору купівлі-продажу №04/14 від 03.07.2014 р. із ТОВ Артсіті, договору купівлі продажу №03/14 від 02.01.2014 р. із ТОВ Артмотор, договору купівлі продажу №02/14 від 25.02.2014 р. із ТОВ Атлант-м Алєксєєвка, а також іншим покупцям (ТОВ «Технік-центр», ТОВ «Промінь люкс», ТОВ «Прадо», ТОВ «Вік-Експо», ПАТ «Завод ім. Фрунзе», ТОВ «НДП «Ветеринарна медицина», ТОВ «Крона», ПАТ «Балаклійське хлібоприймальне підприємство»).

Факт подальшої реалізації ТМЦ, придбаних у ТОВ «Філакас», підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних видаткових накладних, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), довіреностей на отримання ТМЦ (т.2, а.с.42-120, 133-172, т.3, а.с.1-7, 88-212, т.4, а.с.179-190).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки про визначення класифікаційних даних, позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД-2010: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (т.1, а.с.49).

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів, складених в ході господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Філакас» вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704, далі за текстом - Положення №88), а податкові накладні згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що реальність господарських операці й між позивачем та його контрагентом ТОВ «Філакас» повністю підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а їх результати використані позивачем у власній господарській діяльності.

Колегією суддів встановлено, що висновок про відсутність реального характеру господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та вказаним вище контрагентом відповідачем зроблено виходячи з акту перевірки ТОВ «Філакас» від 30.03.2015 р. № 929/20-31-22-03-07/34955642, в якому зазначено, зокрема, про відсутність торгівельної націнки при руху товару по ланцюгу, відсутність необхідних трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності за ЄДРПОУ, та, як наслідок відсутність реального факту здійснення ТОВ «Філакас» господарської діяльності; порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, ст.ст.44, 185, 187, п.198.1., п.198.3, п.198.6 ст.198, 201 ПК України, в результаті чого завищено податкові зобовязання та податковий кредит за лютий, серпень, вересень, жовтень 2014 року.

При цьому, у свою чергу, таких висновків перевіряючі дійшли, зокрема, з посиланням на акти перевірок контрагентів ТОВ «Філакас» - ТОВ «Строй-клімат», ТОВ «Юрполіс-Компані», ТОВ «Аудиторська фірма «Юрполіс-аудит», ТОВ «Укрбудсервіс».

З приводу таких доводів відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Колегія суддів зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач ФОП ОСОБА_1 не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому колегія суддів відмічає, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі № 21-318а14. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.9 КАС України не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за рахунок відносин із контрагентом-постачальником ТОВ «Філакас».

Надаючи оцінку оскаржуваним вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 23.10.2017 року на суму 43849,30 грн. та рішенню № НОМЕР_4 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 6577,40 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення вказаних рішень ГУ ДФС у Харківській області слугували висновки про порушення позивачем абз.1 п. 2 ч.1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі по тексту Закон № 2464-VІ), в результаті чого було занижено єдиний соціальний внесок за 2014 рік на загальну суму 43849,30 грн.

У свою чергу, такі висновки відповідачем зроблено виходячи з твердження про заниження ФОП ОСОБА_1 доходу внаслідок завищення витрат за результатами відносин із ТОВ «Філакас» за 2014 рік.

Пунктом 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Як встановлено частинами 3, 4, 5 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно з частиною 11 статті 8 зазначеного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону № 2464-VІ).

Положеннями пункту 6 статті 1 та частини 3 статті 25 Закону № 2464-VІ встановлено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 2464-VІ обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.11 ст.9 Закону № 2464-VІ).

Згідно з п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній до 01.01.2015 року) за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З 01.01.2015 року до вказаної норми внесено зміни, відповідно до яких за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що висновок ГУ ДФС у Харківській області про заниження необхідної до сплати суми єдиного внеску побудований лише на твердженні про заниження чистого оподатковуваного доходу.

У зв`язку з тим, що доводи позивача про заниження суми такого доходу не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку про заниження суми єдиного внеску за 2014 рік, а відтак і відсутні підстави для стягнення недоїмки та нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 23.10.2017 року на суму 43849,30 грн. та рішення № НОМЕР_4 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 6577,40 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, винесене оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 23.10.2017 р. № НОМЕР_1 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (адміністративні штрафи та інші санкції) в розмірі 510,00 грн.

У відповідності до п.121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Між тим, жодних зауважень власне щодо порядку ведення книги обліку доходів і витрат відповідачем в акті перевірки не викладено.

Отже, податкове повідомлення - рішення від 23.10.2017 р. № НОМЕР_1 має бути визнане протиправним та скасоване.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.10.2015 р. № НОМЕР_3 про визначення позивачеві грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 152500,00 грн., у т.ч. за основним платежем 122000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 30500,00 грн., № НОМЕР_2 про визначення позивачеві грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 126952,59 грн., у т.ч. за основним платежем 101562,07 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25390,52 грн., № НОМЕР_1 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510,00 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України. При винесенні рішення за № НОМЕР_4 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 6577,40 грн., вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за № Ф- від 23.10.2017 року на загальну суму 43849,30 грн., відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Отже, наявні підстави для скасування даних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 по справі № 820/5060/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складений та підписаний 22.05.2018.