Справа № 823/95/18
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/95/18 Суддя (судді) першої інстанції: Руденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Петрика І.Й.

суддів Собківа Я.М., Карпушова О.В.

при секретарі Кузьміній Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису) апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року

у справі № 823/95/18

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання перерахувати пенсію,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в якому просив:

-визнати неправомірними дії відповідача щодо врахування величини оцінки одного року страхового стажу 1,00% при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року.

-зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру пенсії з 01.10.2017 року з врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % відповідно до ст. 25 Закону № 1058-IV в редакції, що діяла на момент призначення пенсії та провести виплату недоплаченої суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15.08.2013 р. йому призначено пенсію за віком з врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%. З 01.10.2017 р. його пенсія була перерахована на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VІІІ із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% замість 1,35%. Вважає, що перерахунок пенсії повинен бути здійснений із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки застосування величини оцінки одного року страхового стажу 1% є обмеженням та зменшенням розміру пенсії, призводить до звуження змісту та обсягу його права на пенсійне забезпечення та порушує статтю 22 Конституції України. Крім цього, таке врахування є наданням нормі закону зворотної дії в часі за період з 01.01.2008 по 30.09.2017.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального права без урахування юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні відносини, з порушенням принципів верховенства права, без урахування судової практики Європейського суду з прав людини, без дотримання норм процесуального права у зв'язку із наведеним просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області та з 15.08.2013 р. отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України ``Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування `` Згідно документів пенсійної справи позивач є приватним підприємцем. Розмір призначеної пенсії складає 3313, 83 грн.

Згідно з розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.10.2017 позивачу був здійснений перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% . Після перерахунку розмір пенсії позивача склав 3685 грн. 86 коп.

ОСОБА_2 17 листопада 2017 року звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % відповідно до статті 25 Закону №1058-ІV , в редакції, що діяла на момент призначення пенсії.

Листом № 19735/02 від 29.11.2017 року відповідач повідомив ОСОБА_2 що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017 до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» внесено зміни, якими визначено, що величина оцінки одного року страхового стажу у відсотках дорівнює 1%. При цьому перерахунок здійснено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014.2015 та 2016 роки (3764.40 грн.).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач подав відповідний адміністративний позов до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV в редакції станом на 11.10.2017) вказано, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Порядок визначення коефіцієнта страхового стажу передбачений статтею 25 Закону №1058 та передбачає, що при визначенні коефіцієнта страхового стажу застосовується величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 1058 в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-V1, яка діяла з 01.01.2008р., було передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

При цьому, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів положеннями ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З матеріалів справи вбачається, що пенсія була призначена позивачу відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у звязку з чим у відповідності до вище вказаних положень підлягала перерахунку з 01.10.2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Суд зазначає, що вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства.

Необхідно зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»

Згідно статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

Суд зауважує, що розмір пенсії позивача після перерахунку склав 3685 грн. 86 коп. проти розміру призначеної пенсії 3313 грн. 83 коп., тобто є збільшеним, тому посилання позивача на звуження змісту та обсягу його права є необгрунтованим.

Стосовно посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини суд зауважує на тому, що згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював свою позицію щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами - учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, в Рішенні від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа "Валентина Ніканорівна Великода проти України") Європейський суд з прав людини зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

Відтак, зменшення величини оцінки одного року страхового стажу, визначене законом, не порушує правових позицій Європейського Суду з прав людини.

Щодо посилання апелянта зворотню дію в часі пункту 43 Прикінцевих положень Закону №1058 суд зазначає, що Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі №1-7/99 вказав, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зауважує, що перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 43 Прикінцевих положень Закону №1058, що виключає зворотну дію закону в часі.

Щодо посилань апелянта на те, що розпорядження (а.с. 59) від 01.10.2017 року є передчасними, упередженими, сумнівними і нелегітимним, оскільки пункт 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV хоч і застосовується з 01.10.2017 р., Закон № 2148-VIII , був прийнятий Верховною Радою лише 03.10.2017 р., набрав чинності з 11 жовтня 2017 року, а тому Прикінцеві положення Закону № 1058-IV , було доповнено пунктом 4-3 лише після 11.10.2017 року є безпідставними, оскільки розділом XV доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 р.- застосовується з 1 жовтня 2017 року, що виключає передчасність відповідача при винесенні розпорядження (а.с. 59).

Щодо посилання апелянта на те, що відповідач не вірно розрахував такий показник, як ``доплата за понаднормовий стаж за 7 років 75,18 грн.`` та не врахував редакцію другого абзацу пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV,- ``При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України ``Про Державний бюджет України на 2017 рік ``, збільшений на 79 грн.``. Колегія суддів звертає увагу на те, що даний показник застосовується, як вказано апелянтом для осіб, які втратили працездатність. Однак, у матеріалах справи відсутні належні докази, що позивач є особою, яка втратила працездатність. Водночас, позивачем та відповідачем зазначено, що він зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими і сама скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 330, 331 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Собків Я. М.

Карпушова О.В.

Повний текст постанови виготовлений 17 травня 2018 року