Справа № 388/1112/17(2-а/388/41/2017)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2018 року справа № 388/1112/17(2-а/388/41/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Уханенка С.А. Божко Л.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

на постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 р. (головуючий суддя Степанов С.В.,)

у справі за позовом Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Долинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області звернулось до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Позивач просив зупинити примусове виконання виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 02.012.2014 року про зобов'язання управління ПФ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком. Позов обґрунтовано тим, що рішення суду управлінням ПФ виконане частково, однак відсутність коштів не може вважатися невиконанням рішення суду без поважних причин.

Постановою районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що виконавче провадження завершу вальна стадія судового провадження. Рішення, що набрало законної сили підлягає виконанню в добровільному або примусовому порядку. Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного або місцевого бюджету або боржників, на який посилається позивач, не містить норм, що обґрунтовували б протиправність винесеної державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що в силу Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких коштів. Згідно пункту 7 Порядку №440 виконавчий лист, виданий 02.12.2014 року повинен бути прийнятий для обліку до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мохна С.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 52903796 з виконання виконавчого листа № 388/1291/14-а, виданого 02.12.2014 року Долинським районним судом Кіровоградської області яким зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Долинському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, згідно розміру встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести такі виплати з 16 травня 2010 року по 16 листопада 2010 року (а.с. 4).

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Кіровоградської області від 05.01.2015 року здійснено перерахунок ОСОБА_3 пенсії (а. с. 14).

При цьому, Долинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Кіровоградської області відповідно до рішення суду за вказаний період ОСОБА_1 було нараховано 990,53 грн. з урахуванням вже проведених виплат, що підтверджується розпорядженням від 05.01.2015 року. Тобто, рішення суду, яке набуло законної сили, виконано Долинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Кіровоградської області частково, однак, на думку позивача, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням його без поважних причин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про виконавче провадження», норми Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, норми Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного або місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року N 845.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність ухвалення рішення судом першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати ряд норм, що регулюють спірні правовідносини.

Так, віідповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження.

Згідно п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (далі Управління) є органами Пенсійного фонду України, підпорядкованими відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 4 зазначеного Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Пенсійного фонду України в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Пенсійного фонду України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно визначив, що враховуючи повноваження управління Пенсійного фонду України та приймаючи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини ( п.п 22, 23, 26 рішення у справ і "Кечко проти України" Заява N 63134/00), згідно якої «якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань», - про повну необґрунтованість пред'явлених вимог, оскільки відсутність бюджетних асигнувань, не може бути правомірним обґрунтуванням не виконання судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Позивачем не зазначено жодної норми Закону, яку порушив державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, чи норми, яку порушив державний виконавець приймаючи оскаржуване рішення.

При цьому, ті обставини, на які посилається боржник у своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі не можуть слугувати підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 52903796 від 09.10.2017р. яка була винесена в рамках примусового виконання виконавчого документу виданого на підставі рішення суду, яке на момент оскаржуваної постанови є чинним.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним критичний висновок суду першої інстанції щодо посилання позивача на правову позицію Верховного суду України, висловленій у постанові Верховного Суду України від 24.03.2015 р. у справі № 21-66а15 - це посилання є недоречним, оскільки в даній позиції висвітлено проблематику питання щодо поважності причин накладення штрафу на орган Пенсійного фонду України. Предметом розгляду справи згідно позову є скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, який на момент відкриття виконавчого провадження є чинним і у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконаню.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного або місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року N 845, на який посилається позивач, не містить норм, що обґрунтовували б протиправність винесеної державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору ВП №52903796; крім того, підзаконний акт не може підміняти чи суперечити встановленому законом порядку виконання судових рішень.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищевикладене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права та інтереси позивача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду згідно ч.2 ст. 325 КАС України набирає законної сили з моменту підписання суддями (27.04.2018) та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

В силу п. 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки, встановлені ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.04.2018р.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Л.А. Божко