Справа № 804/1944/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2018 року Справа № 804/1944/18
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі судді Рябчук О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради про зобов`язання вчинити певні дії,-
16.03.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради (далі - відповідач), в якому просить суд:
- перевірити розрахунок перерахованої недоплаченої позивачу ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2017 рік згідно ст.48 ч.4, ч.7 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-ХІІ) на підставі довідки відповідача про виплату цієї допомоги, наданої Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради за № 668/01-08-01/07-17 від 06.02.2017р. та таблиці розрахунку заборгованості;
- визнати дії Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати ОСОБА_1 перерахованої щорічної допомоги на оздоровлення за 2017рік згідно Закону України 796-ХІІ - неправомірними;
- змінити спосіб і порядок виконання судового рішення від 29 березня 2017 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2664/17, провадження
2-аво/201/3/17 з ЗОБОВ'ЯЗАТИ на СТЯГНУТИ.
- відшкодувати шкоду, завдану позивачу ОСОБА_1 використанням актів, які порушують Конституцію України, при виплаті допомоги на оздоровлення на підставі постанови КМУ від 12.07.2005р. № 562, яка визнана Конституційним Судом України неконституційною, що суперечить положенням Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України про «Про Державний бюджет України на 2017рік», та не може бути віднесено до реалізації права КМУ на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, як таке що передбачено законом. Розмір відшкодування шкоди складає у сумі 3723 гривні (одна мінімальна заробітна плата з 01.01.2018р.).
Ухвалою суду від 19.03.2018 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу встановлено 15-денний строк, з дня отримання копії ухвали, для подання відзиву на адміністративний позов із доказами його обґрунтування.
11.04.2018 року представник відповідача, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_1 у 2017 році звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення (справа №201/2664/17, провадження 2-а/201/104/2017). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року позовні вимоги позивача були задоволені частково, визнано дії відповідача неправомірними та зобов'язано Управління здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум. В зв'язку з тим, що позовні вимоги цього адміністративного позову збігаються з вимогами, щодо яких Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення по суті, на думку відповідача, відповідно до положень ст.238 КАС України у суду є підстави для закриття провадження по справі. Щодо вимог позивача про зміну способу виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року по справі № 201/2664/17, відповідач зазначив, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. У справі, що розглядалась Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у 2017 році (№ 201/2664/17), суд для відновлення права позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік прийняв постанову про зобов'язання Управління здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум. Розрахунок суми належної позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за спірний період судами не здійснювався, а тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену допомогу на стягнення конкретної суми цієї допомоги, суд змінив би постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судом першої інстанцій при розгляді справи, що є недопустимим. На думку відповідача, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська під час розгляду справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення, а тому даний адміністративний позов з ідентичними позивними вимогами не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.2 ч.1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з урахуванням такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 2-ої групи, та користується пільгами, встановленими ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік позивачу було виплачено у січні 2017 року в розмірі 120 грн.
Як встановлено, одноразова допомога на оздоровлення в розмірі 120 грн., як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС за 2017 р. виплачена позивачу в січні 2017 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Таким чином, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, що виразилась у не донараховані та невиплаті позивачу разової допомоги на оздоровлення за 2017 рік.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що постановою Жовтневого районного суду від 29.03.2017 року у справі №201/1387/17, 2-а/201/83/2017:
- визнано дії управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік не в повному обсязі неправомірними.
- зобов'язано управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.
Постанова набрала законної сили 18.04.2017 року.

На виконання судового рішення 20.04.2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

22 травня 2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області була видана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№53968356.

В листі управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 08.06.2017 р. № 3407/01-08-06/02-17 вказано, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по виконавчому листу № 201/2664/17 в частині проведення перерахунку управлінням СЗН виконано. Виконати рішення суду в частині виплати управління не має можливості, оскільки питання виконання рішення суду в добровільному порядку можливе лише після виділення додаткових коштів для забезпечення виконання судових рішень та збільшення бюджетних призначень за відповідними бюджетними програмами.

Позивач зазначає, що кошти на даний час йому не виплачені, в зв'язку з чим він звернувся до суду з цим адміністративним позов за захистом своїх прав і свобод, шляхом здійснення судом перевірки розрахунку перерахованої недоплаченої одноразової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, визнання дій Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати протиправними, зміни способу виконання судового рішення Жовтневого районного суду, стягнення на користь позивача перерахованої, але невиплаченої у повному обсязі суми та відшкодування шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позовні вимоги стосовно перевірки перерахованої, але недоплаченої позивачу щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, задоволенню не підлягають в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволено вимоги позивача щодо зобов'язання Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради здійснити нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 р.

На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження.

Проведення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення здійснено відповідачем на виконання вимог виконавчого документа.

Таким чином, правильність такого перерахунку в межах виконавчого провадження має перевірятись державним виконавцем. В разі незгоди позивача з діями, рішенням або бездіяльністю державного виконавця позивач має право звернутись з відповідним позовом до суду.

Приходячи до такого висновку суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Що стосується решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Порушене право позивача відновлено рішенням суду про зобов'язання нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік, яке знаходиться на виконанні.

Не здійснюючи виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а не вчинено дію.

Така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки постановою Жовтневого районного суду від 29.03.2017 року у справі №201/1387/17, 2-а/201/83/2017 зобов'язано управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати ОСОБА_1 перерахованої щорічної допомоги на оздоровлення за 2017рік згідно Закону України 796-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Таким чином, зміна способу і порядку виконання постанови Жовтневого районного суду від 29.03.2017 року у справі №201/1387/17, 2-а/201/83/2017 знаходиться поза межами повноважень Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

З тексту позовної заяви слідує, що позивач хоче змінити спосіб і порядок виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська (на невиконання якого вказує позивач) у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа №201/1387/17, тому він повинен звернутися з відповідною заявою в порядку виконання судового рішення до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести Позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Викладені у позовній заяві обґрунтування щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, не підтверджені жодними належними доказами. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

У силу положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради (адреса: 49005, м. Дніпро, вул. Жуковського 39/41; ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати ОСОБА_1 перерахованої щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік згідно Закону України 796-ХІІ від 28.02.1991 р.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.С. Рябчук