Справа № 810/383/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року 810/383/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання відповідача припинити позивачу виплату пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" у зв'язку з відмовою від неї на підставі заяви від 01.12.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач протиправно відмовив їй у задоволенні заяви про припинення виплати раніше призначеної пенсії у звязку з відмовою від пенсії, оскільки законом не встановлена заборона її не отримувати. Крім того, позивач вважає, що вимогами п. "д" ст. 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" передбачено право особи відмовитись від отримання пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №810/383/18 та призначено судове засідання у справі.

Вказаною ухвалою суду також запропоновано відповідачу протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Однак, відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

У судовому засіданні 12.04.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження та враховуючи, що немає потреби у витребуванні додаткових доказів та у відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд протокольною ухвалою від 12.04.2018 вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

01 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просила припинити виплату їй пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Листом від 27.12.2017 за №72901/09 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у припиненні виплати пенсії, посилаючись на ст. 49 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", якою визначені підстави для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Зазначені норми вказують на право особи на отримання пенсії і не передбачають такого обов'язку.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З урахуванням наведеної норми безпідставним вбачається твердження відповідача про те, що чинне законодавство не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії як заява пенсіонера, оскільки перелік відповідних підстав, наведених в законі, не є вичерпним.

Такий висновок також можна зробити з аналізу п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", яким визначено, що відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Аналогічний виносок також можна зробити з аналізу п. "д" ч. 1 ст. 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яким передбачено, що до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки: пенсіонерам, крім осіб, зазначених у пункті "в" цієї статті, які мають стаж роботи, передбачений статтею 12 цього Закону, і в період роботи відмовились одержувати пенсію, - у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після відмови від одержання пенсії, але не більш як 40 відсотків.

Таким чином, зазначені норми законодавства вказують на право особи відмовитись від отримання пенсії.

При цьому суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначається ні форма заяви, ні підстави відмовитись від отримання пенсії.

Отже, враховуючи те, що отримання пенсії є правом, а не обовязком особи, то така особа має право відмовитись від отримання пенсії або перейти на інший вид пенсії.

Зважаючи на те, що позивач подала заяву про припинення їй виплати пенсії за віком, яка була їй призначена відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", то суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив у задоволенні вказаної заяви позивача про припинення виплати їй пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві припинити ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" у зв'язку з відмовою від неї на підставі заяви від 01.12.2017.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 07400, АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 14).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.