Справа № 806/1627/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Житомир справа № 806/1627/18

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання розглянути клопотання та передати в оренду земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 05 березня 2018 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 березня 2018 року та передати земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 41,6723 га, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області, для сінокосіння в оренду на 49 років.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 05 березня 2018 року він звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання в оренду терміном на 49 років земельної ділянки для сінокосіння, площею 41,6723 га, за кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області. В клопотанні позивач також вказав, що проект землеустрою на вказану земельну ділянку знаходиться у Відділі в Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Окрім того, згідно листа Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області від 19.12.2017 №02-44/45 та листа Відділу в Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.12.2017 № 31-6-0.22-145/102-17 вказана в клопотанні земельна ділянка в оренді не перебуває. Натомість, станом на 19 березня 2018 року відповідач вказане клопотання не розглянув, чим, на думку позивача, порушив вимоги статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України.

Вважаючи бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

19 квітня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію він обґрунтовує тим, що вказане клопотання позивача від 05 березня 2018 року розглянуто. Позивачу відмовлено в передачі вказаної земельної ділянки в оренду, про що його письмово повідомлено листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Причиною відмови стало те, що проект землеустрою на передачу вказаної земельної ділянки в оренду позивачем не розроблявся. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач порушив процедуру отримання у користування земельної ділянки. При зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_1 в своєму клопотанні просить передати в оренду земельну ділянку без відповідного дозволу та без розробленого та погодженого проекту. А посилання відповідача на те, що нібито проект землеустрою знаходиться у відділі у Брусилівському районі Житомирської області нічим не підтвердженні, жодного доказу, що проект розроблявся не надано, більш того матеріали справи не містять ні копії договору з розробником, ні самого проекту. Також у відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що посилання відповідача на те, що земельна ділянка має кадастровий номер, а отже і є проект землеустрою - не відповідають дійсності, так як кадастровий номер спірної земельної ділянки був присвоєний у зв'язку із інвентаризацією земельних ділянок Брусилівського району, тобто розроблялась технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Окрім того, на думку відповідача, передача земель сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності в оренду здійснюється на підставі проведення земельних торгів.

24 квітня 2018 року позивачем до суду було надано заперечення, в якому він зазначає, що лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відмову в задоволенні клопотання до нього не надходив, а також просить суд не брати до уваги відзив Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області при вирішенні справи по суті.

Розглянувши позовну заяву, поданий відповідачем відзив на позовну заяву, а також подане позивачем заперечення на відзив, суд дійшов до висновку про необхідність розгляду справи в судовому засіданні, а тому ухвалою від 04 травня 2018 року адміністративну справу № 806/1627/18 було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 21 травня 2018 року.

17 травня 2018 року позивачем до канцелярії суду було подано заяву про зміну позовних вимог. Однак, суд не приймає до розгляду заяву позивача з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною 1 та 5 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Суд відмічає, що перше судове засідання було призначене на 21 травня 2018 року, а тому з огляду на положення статті 47 та 120 КАС України останнім днем, коли позивач міг подати заяву про зміну позовних вимог було 15 травня 2018 року. Натомість позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог 17 травня 2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заява про зміну позовних вимог подана ОСОБА_1 з пропуском строку, визначеного в ч. 1 ст. 47 КАС України, а тому суд не приймає їх до розгляду.

В судове засідання, призначене на 21 травня 2018 року позивач, який був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, не з'явився. Представник відповідача 21 травня 2018 року подала до суду заяву, в якій зазначила що не заперечує щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

У зв'язку з зазначеним та керуючись ст. 205 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням від 26.02.2018, яке зареєстроване в Головному управління Держгеокадастру у Житомирській області за вх. № 1793/0/21-18 від 05.03.18, в якому просив надати в оренду терміном на 49 років для сінокосіння земельну ділянку площею 41,6723 га за кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області. В клопотанні позивач також зазначив, що проект землеустрою зазначеної ділянки знаходиться в Брусилівському районному відділі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, а також додав до клопотання копію паспорту, копію ідентифікаційного коду та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.8)

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 30.03.2018 № Г-1804/0-1766/0/23-18 відмовило ОСОБА_1 в задоволенні клопотання. Відмова мотивована тим, що відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Окрім того, частиною 10 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Натомість, відповідно до листа відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26.03.2018 № 12/309-8-0.22 (а.с.23), вказаний у клопотанні ОСОБА_1 проект землеустрою у відділі у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не перебуває. У зв'язку з відсутністю проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило позивачу в задоволенні клопотання (а.с.46-47).

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву та подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності в користування, в тому числі на умовах оренди, громадянам регулюються правовими нормами Земельного кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами частин 2 та 3 статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення, окрім іншого, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), такі землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, окрім іншого, для сінокосіння та випасання худоби.

В розумінні вимог статті 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі на умовах оренди, врегульовано правовими нормами статей 123 та 124 цього ж Кодексу.

Як зазначено в частині 2 статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Судом встановлено та визнається сторонами, що позивач 05.03.2018 року звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання в оренду терміном на 49 років для сінокосіння земельної ділянки площею 41,6723га за кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області.

Відповідачем за результатами розгляду такого клопотання відмовлено у наданні позивачу в оренду вказаної земельної ділянки, про що повідомлено листом від 30.03.2018 № Г-1804/0-1766/0/23-18. Відповідно до дослідженого судом вказаного листа підставою для відмови слугувала відсутність розробленого проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки саме в оренду ОСОБА_1 строком на 49 років (а.с.46-47).

Таке рішення відповідача узгоджується із вимогами чинного земельного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, за приписами частини 6 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, до яких відноситься відповідач, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування .

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (частина 10 статті 123 Земельного кодексу України).

За приписами статті 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог статті 25 цього ж Закону види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

До видів документації із землеустрою, окрім іншого відносяться:

г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

В розумінні вимог статті 26 цього ж Закону органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі є самостійними замовниками відповідної документації із землеустрою.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що прийняттю рішення про передачу земельної ділянки в оренду конкретній особі передує стадія розгляду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки в оренду з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Доводи позивача щодо наявності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної у клопотанні, в оренду та щодо знаходження його у Відділі у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не знайшли свого підтвердження.

Всупереч вимогам частини 1 статті 77 КАС України позивачем в обґрунтування своїх доводів не надано жодних доказів розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду та подачі його до Відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Надані позивачем інформаційна довідка із Державного реєстру речових прав від 26.02.2018 року та лист Брусилівської районної державної адміністрації від 19.12.2017 №02-44/45 підтверджують лише те, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2, станом на 26.02.2018 року не була передана в оренду. Вказані інформаційна довідка та лист не містять даних про розробку проекту землеустрою щодо передачі вказаної земельної ділянки в оренду позивачу.

Більш того, згідно листа Відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26.03.2018 № 12/309-18-0.22 проект землеустрою на спірну земельну ділянку, вказану у клопотанні Позивача, до відділу не подавався (а.с.23).

Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача стосовно того, що встановлення спірній земельній ділянці кадастрового номера було зумовлено виключно проведеною інвентаризацією земельних ділянок.

Таким чином, відсутність проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_1 спірної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 включає можливість прийняття відповідачем рішення про передачу такої земельної ділянки в оренду з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

На підставі викладеного суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного земельного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002, ) про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання розглянути клопотання та передати в оренду земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 41,6723 га - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя І.Е.Черняхович