Справа № 826/1318/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2018 року № 826/1318/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
про зобов'язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (04107, АДРЕСА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6) про зобов'язання Міністерства оборони України розірвати Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 17.05.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і Міністерством оборони України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що 17.05.2016 року між ним та Міністерством оборони України був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського і старшинського складу. Позивач зазначає про те, що вищезазначений контракт укладений з грубим порушенням правил, так як укладений на невизначений термін, адже строком дії контракту зазначено особливий період. Разом з тим зазначає, що станом на даний час в Україні закінчився особливий період, у зв'язку з зазначеним, просить розірвати його. Також, позивач посилається на те, що відповідачем грубо порушуються вимоги контракту щодо заробітної плати, адже остання не сплачується своєчасно, що є також підставою розірвання контракту.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на доводи письмових заперечень. Окремо зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, а тому його закінчення необхідно пов'язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію. Станом на даний час контракт є дійсний. Також зазначав що статтею 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» не передбачено такої підстави для розірвання контракту з військовослужбовцем у особливий період, як систематичне невиконання умов контракту командуванням.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 17.05.2016 року між Міністерством оборони України в особі начальника 179 об'єднаного навчально-тренувального центру військ Збройних сил України Міцюк І.О. та громадянином України (військовослужбовець) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Як зазначає позивач, особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року. Тобто, на його думку, строк контракту повинен був завершитись 23.08.2015 року, у зв'язку з цим позивач не має бажання продовжувати службу та просить розірвати контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 17.05.2016 року. Та на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу", який визначає правовідносини між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" (надалі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом частини 2 статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч. 3 ст. 2 вказаного Закону).

Частиною 4 згаданої статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов'язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов'язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 вказаної статті Закону № 2232-XII).

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Частиною 6 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема: у зв'язку із закінченням строку контракту (п."а); у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); (п. "з").

Як зазначалось вище 17.05.2016 року між Міністерством оборони України в особі начальника 179 об'єднаного навчально-тренувального центру військ Збройних сил України Міцюк І.О. та громадянином України (військовослужбовець) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Щодо посилань позивача на те, що строк його контракту повинен був закінчитись 23.08.2015 року, у зв'язку із закінченням особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Таким чином, законодавство чітко пов'язує настання особливого періоду з оголошенням мобілізації.

Враховуючи, що Указами Президента України від 17.03.14 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», від 06.05.14 №454/2014 «Про часткову мобілізацію», від 21.07.14 №607/2014 «Про часткову мобілізацію», від 14.01.15 №15/2015 «Про часткову мобілізацію» було оголошено мобілізацію, з 17.03.14 в Україні розпочався особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону», ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період не завершується процесом мобілізація, а й охоплює воєнний час та частково післявоєнний час.

Обставинами, які стали причиною оголошення часткових мобілізацій та запровадження особливого стану стали: 1) збройна агресія Російської Федерації (ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»); 2) проведення антитерористичної операції (Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.14 №405/2014)

Відповідно до ст.1 Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

До цього часу Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видався, а антитерористична операція не завершена.

Враховуючи, що в теперішній час не припинились обставини, які стали причинами введення особливого періоду, тимчасово окуповані території не звільнені, антитерористична операції не завершена, необхідно погодитись з відповідачем, що в теперішній час особливий період не завершений.

В свою чергу, демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не співпадає з припиненням особливого періоду, а передбачає видання Президентом України окремого указу про таку демобілізацію.

На день вирішення судом даної адміністративної справи рішення про демобілізацію Президент України не приймав.

Частиною 8 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» передбачений вичерпний перелік підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби. Серед підстав для звільнення військовослужбовця під час особливого періоду, така підстава, як у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця - п. «з» ч.6 ст.26 Закону не передбачена.

Необхідно врахувати, що зазначений пункт «з» ч.6 ст.26 Закону під час дії особливого періоду не застосовується.

При цьому, суд зазначає, що позивач не належить до жодної з категорій осіб, для яких передбачена можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду і перелік яких наведений у ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Таким чином, підстави для розірвання Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 17.05.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і Міністерством оборони України відсутні.

За наведених обставин позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (04107, АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа