Справа № 426/13194/17
Суддя: Половинка В. О.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2018 року ,

Сватівський районний суд Луганської області

в складі головуючого - судді Половинка В.О.

за участі секретаря судового засідання - Фурсової Н.В.

без участі позивача ОСОБА_1

без участі відповідачів

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі судових засідань в м. Сватове Луганської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Луганській області, ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій та рішень протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Луганській області, ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій та рішень протиправними, зобовязання вчинити певні дії.

Обґрунтував позов тим, що він є людиною пенсійного віку, та йому була призначена пенсія за віком, яку йому нараховувало та виплачувало управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська. Станом на час подання цього позову, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа управлінням соціального захисту населення Сєвєродонецькою міської ради (довідка №919055058 від 06.06.2017) Виплата відповідачем управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська позивачу проводилася до липня 2014 року шляхом переказу на його особовий рахунок у відділені банку. Потім без будь - яких причин з липня 2014 року виплата пенсії припинилась, він її не отримує і до сьогодні. Зазначив, що до початку АТО отримував пенсію за місцем його проживання, а саме: в м. Луганськ, але з початком АТО й припиненням здійснення пенсійних виплат на тимчасово непідконтрольній території, виплата пенсії припинилася. Вказує, що його вини у невиплаті пенсії немає, оскільки пенсія є його єдиним джерелом існування, орендувати житло на підконтрольній території він не має можливості, і у звязку з чим він і залишився проживати в м. Луганськ та має право на отримання нарахованої суми пенсії, не отриманої з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Таким чином, він вважає, що відповідач управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська повинен продовжувати виплачувати йому пенсію на його рахунок, незалежно від того де він мешкає. Посилаючись, зокрема на ст.ст. 19, 22, 46, 55, 58, 64 Конституції України, ст.ст.47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», просить суд: поновити строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строку поважними, визнати дії та рішення ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про припинення виплати позивачу з липня 2014 року пенсії за віком протиправними, зобовязати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська поновити виплату позивачу пенсії з липня 2014 року шляхом перерахування на його особовий банківський рахунок, зобовязати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська нарахувати та вплатити позивачу виниклу заборгованість з пенсії за період з липня 2014 року по момент поновлення шляхом перерахування на його особовий банківський рахунок, зобовязати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська нарахувати та вплатити позивачу три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції на всю суму заборгованості за невиконання зобовязання з виплати пенсії, перерахувати розмір пенсії, зарахувати до стажу, час навчання в Вищої партійної школі з 01.09.1978 року по 01.08.1980 року.

Відзив на позовну заяву:

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зазначило, що позивач не відноситься до категорій пенсіонерів, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не має повноважень виплачувати йому пенсію. В якості відповідача в даному випадку можливо залучення того органу Пенсійного фонду, в якому наявні документи, відповідно до яких позивач вимагає перерахунок пенсії та перегляд страхового стажу. Заперечує проти заявлених вимог у повному обсязі у звязку із їх безпідставністю.

Розгляд справи по суті:

За клопотанням позивача, на підстави ухвали суду від 22.11.2017 року було замінено управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, як відповідача у справі 426/13194/17 на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Ухвалою суду від 11.04.2018 року було залучено як другого відповідача по справі № 426/13194/ 17 - ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська.

03.05.2018 року позивач ОСОБА_1 надав заяву, та зазначив, що відповідачем по його справі має бути Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Відповідно до п.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи те, що дана справа розглядається в порядку письмового провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Луганській області надала відзив на позовну заяву в якому заперечуючи проти позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська не надали відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 1 ст.78 КАС України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, яка перебуває на обліку в ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, як отримувач пенсії за віком.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою.

З позовної заяви вбачається, що з липня 2014 року ОСОБА_1 не отримує пенсію за віком від ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська без будь-яких пояснень.

Належних та допустимих доказів того, на підставі якого рішення ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з липня 2014, суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська з липня 2014 року виплату пенсії за віком ОСОБА_1 припинив, а затримка такої виплати складала більше одного календарного місяця.

Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (надалі - Закон №1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч.3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до положень ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону №1058-IV.

Частина 2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же, суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська приймалося рішення про припинення виплати пенсії з підстав передбачених ст.49 Закону №1058-IV.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невідємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, суд робить висновок, що ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська з липня 2014 року виплата пенсії за віком ОСОБА_1 була припинена безпідставно.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Стаття 2 Закону №2050-ІІІ передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Судом, вже було встановлено, що затримка виплати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська пенсії ОСОБА_1 з липня 2014 року складала більше одного календарного місяця.

Таким чином, суд робить висновок, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини доходів, оскільки порушення встановлених строків виплати пенсії мало місце з вини ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже в цій частині, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1, оскільки це потрібно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1

Зі змісту ст.ст. 71 - 73 Закону №1058-ІV вбачається, що використання коштів Пенсійного фонду здійснюється на підставі бюджетного планування.

Таким чином, суд робить висновок, що стягнення суми компенсації можливо в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже в цій частині, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується інших вимог ОСОБА_1, а саме: перерахувати розмір пенсії та зарахувати до стажу, час навчання в Вищої партійної школі з 01.09.1978 року по 01.08.1980 року, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки належних та допустимих доказів, а саме в повній мірі наявних документів, відповідно до яких позивач вимагає перерахунок пенсії та перегляд страхового стажу, суду не надано.

Позивач просить про поновлення строку для звернення до суду, вважаючи що такий пропущено з поважних причин.

Так, частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відтак, суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк на звернення до суду, оскільки позивачем строк пропущено через те що, звернення з зазначеним позовом повязано з підготовкою низки документів, у тому числі позовної заяви, яку через складність справи, він не міг скласти самостійно, та те що пенсія позивача, це його єдиний дохід, та її не отримання призвело до пропуску відповідного строку звернення до суду, що на думку суду є поважною причиною пропуску.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8, 9, 72, 77, 242 - 246, 250, 371 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Луганській області, ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій та рішень протиправними, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строку поважними.

Визнати дії та рішення ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 з липня 2014 року пенсії за віком - протиправними.

Зобовязати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська поновити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 пенсії з липня 2014 року шляхом перерахування на його особовий банківський рахунок.

Зобовязати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська нарахувати та вплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 виниклу заборгованість з пенсії за період з липня 2014 року по момент поновлення шляхом перерахування на його особовий банківський рахунок.

Зобовязати ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська нарахувати та вплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в межах бюджетних асигнувань компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії та три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції на всю суму заборгованості за невиконання зобовязання з виплати пенсії.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 18.05.2018 року.

Суддя Сватівського

районного суду: ОСОБА_4