Справа № 826/14302/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року (повний текст виготовлено 30 січня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.»», звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просили визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради № 63/17/073-9966 від 02 листопада 2017 року про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач зазначає, що правопорушення, вчинене позивачем, визначається нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а не нормами ДБН А.2.2-3-2014. На переконання апелянта, порушення позивачем вимог чинного законодавства є доведеним. Також відповідач заперечує проти встановленого судом порушення строків притягнення позивача до відповідальності.

05 травня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким останній підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Державна архітектурно-будівельна інспекція України замовнику будівництва - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.»», зареєструвала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Реконструкція нежитлових приміщень № IV, № V, № XII, № XVIII житлового будинку літ «Б» під влаштування квартир з № 190 по № 205» на проспекті Комарова, 26 у Солом'янському районі міста Києва від 23 червня 2014 року за № KB 33. За інформацією зазначеною замовником будівництва у декларації про початок виконання будівельних робіт, проектна документація розроблена ТОВ «У-Б-С», під керівництвом головного архітектора проекту - Гуцаленко В. О. (сертифікат НОМЕР_1) та затверджена наказом замовника від 15 травня 2013 року №01/2.

Відповідно до даних наведених замовником будівництва Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.»», у декларації про початок виконання будівельних робіт від 28 травня 2013 року № KB 35 загальна площа нежитлових приміщень складає 736,5 кв. м.

На підставі ст.. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, на підставі звернення ОСББ «Авіатор Комарова 26» від 17 липня 2017 року № 8 про перевірку правомірності використання технічного поверху для розміщення житлових квартир та відповідності такого використання технічного поверху проектній документації на будинок, відповідачем проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва «Реконструкція нежитлових приміщень № IV, № V, № XII, № XVIII житлового будинку літери «Б» під влаштування квартир з № 190 по № 205 на проспекті Комарова, 26 у Солом'янському районі міста Києва».

За результатом перевірки складено Акт від 19 жовтня 2017 року № б/н, яким встановлено вчинення правопорушення, передбачене абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а саме: «згідно з ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» замовник будівництва - фізична чи юридична особа, яка володіє на законних підставах об'єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи. Оскільки нежитлові приміщення № IV, № V, № XII, № XVIII 23 поверху житлового будинку літ «Б" на проспекті Комарова, 26 не належать на законних підставах Фірмі «Т.М.М.» не може бути замовником будівництва. Таким чином, Фірмою «Т.М.М.» наведено недостовірні дані у декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 23 червня 2014 року № КВ 33, у частині інформації про замовника.

19 жовтня 2017 року Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивачу надано строк до 19 грудня 2017 року усунути виявлені порушення.

Акт перевірки від 19 жовтня 2017 року, протокол від 19 жовтня 2017 року та припис від 19 жовтня 2017 року отримано позивачем 25 жовтня 2017 року відповідно до відмітки вхідної кореспонденції, яка міститься на супровідному листі від 23 жовтня 2017 року № 073-9677.

Постановою Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради № 63/17/073-9966 від 02 листопада 2017 року визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 60 624 грн.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що не встановлено допущення порушень порядку проведення перевірок відповідачем. У в частині встановленого порушення, суд вказав, що положення ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» не можуть бути застосовані у відношенні до декларації про готовність об'єкта до експлуатації № KB 33, оскільки декларація затверджена 23 червня 2014 pоку, оскільки станом на зазначену дату діяли норми ДБН А.2.2-3-2012. Також судом встановлено порушення строків накладання штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Системний аналіз тексту рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги дає підстави для висновку про те, що предметом перегляду у апеляційному порядку є виключно питання щодо виявленого порушення та строків притягнення позивача до відповідальності.

Так, підставою для винесення оскаржуваної постанови є те, що в декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 23 червня 2014 року № KB 33 позивачем вказані недостовірні дані в частині інформації про замовника.

Відповідно до абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу, крім іншого, за наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи в акту готовності об'єкта до експлуатації, вчинені на об'єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1) - у розмірі тридцяти шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що норми Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» встановлюють вид санкцій за визначені порушення.

Натомість, державні будівельні норми, крім іншого, встановлюють вимоги до оформлення документації в галузі містобудування.

Тобто, опис постанові об'єктивної сторони правопорушення повинен здійснюватись з огляду на положення відповідних державних будівельних норм.

Так, у постанові Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради № 63/17/073-9966 від 02 листопада 2017 року зазначено посилання на ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво».

Буквальний аналіз змісту оскаржуваної постанови дає підстави для висновку про те, що порушення позивачем вимог ДБН А.2.2-3:2014 призвело до притягнення останнього до відповідальності за абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Судом першої інстанції правильно встановлено та відповідачем не заперечується, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації № KB 33 затверджена 23 червня 2014 pоку.

Натомість, відповідно до п. 1 наказу Мінрегіонбуду від 04 червня 2014 року, яким затверджено ДБН А.2.2-3:2014, ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» набирає чинності з 01 жовтня 2014 року.

Таким чином, відповідач не може встановлювати порушення позивачем вимог, які не діяли станом на дату затвердження декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про те, що посилання відповідача на норми ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» виключає можливість притягнення позивача до відповідальності.

Щодо доводів відповідача про дотримання строків притягнення позивача до відповідальності, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 6 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244 (далі - Порядок №244), штраф за правопорушення може бути накладено на суб'єкта містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Днем виявлення правопорушення є день складення акта перевірки відповідного суб'єкта містобудування.

Сторонами не заперечується, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації № KB 33 зареєстрована 23 червня 2014 року.

Акт, яким встановлено порушення позивачем чинного законодавства за абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», складено 19 жовтня 2017 року.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увага на те, що п. 6 Порядку №244 визначає строк накладення штрафу за правопорушення - не пізніше ніж три роки з дня його вчинення та не ставить у залежність від дати його виявлення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що граничний термін накладання штрафу 23 червня 2017 року - тобто через три роки з дня його вчинення.

Натомість, постанову про накладення на позивача штрафу винесено 02 листопада 2017 року - тобто, з порушенням строку.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції щодо протиправності та скасування постанови Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради № 63/17/073-9966 від 02 листопада 2017 року про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 21.05.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма