Справа № 826/13424/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2018 року 15:55 № 826/13424/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Подільському районі

Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання

протиправними та

скасування

податкових

повідомлень-рішень,

представники позивача - ОСОБА_2

сторін: відповідача - Обушевська З.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач або Контролюючий орган або ДФС), в якому просить суд:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві №№: , від 06.12.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в акті перевірки, на підставі якого були винесені оскаржувані рішення, Контролюючим органом, внаслідок неправильного застосування норм п. 8 підр. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України, безпідставно визнано доходом позивача у формі додаткового блага прощену (анульовану) Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" курсову різницю у сумі 790 782,79 грн. і з порушенням норм пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України збільшено позивачу податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору та нараховані штрафні санкції. Окрім того, за переконанням позивача, сама перевірка була здійснена з порушенням порядку проведення податкових перевірок, встановленого Податкового кодексу України, з огляду на що податкові повідомлення-рішення, винесені за результатами перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню.

З викладеними позивачем твердженнями відповідач не погоджується та в поданих до суду запереченнях на позов зауважив на правомірності вчинених ним дій та прийнятих рішень.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 826/13424/17 та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 05.12.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позову представник відповідача заперечив.

При цьому, представники сторін звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, ДФС в період з 09.11.2016 по 15.11.2016 проводилась документальна невиїзна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За наслідками вказаної перевірки Контролюючим органом складено акт № 6351/26-56-13-06-05/НОМЕР_3 (по тексту - Акт або Акт перевірки), яким встановлено:

- порушення ОСОБА_1 пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України (в тексті - ПК України), зокрема, позивачем не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України та не сплачено податок на суму 239 766,69 грн.;

- порушення п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, ОСОБА_1 не сплачено військовий збір на суму 18 028,17 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту, 24.11.2016 ОСОБА_1 подав до ДФС заперечення, в яких просив визнати результати перевірки недійсними та зауважив про надання додатково інформації щодо податкових зобов'язань.

За результатами розгляду вказаних заперечень, ДФС надано відповідь, згідно якої висновки Акту - залишено без змін.

06.12.2016, на підставі Акту перевірки, ДФС винесені податкові повідомлення-рішення № та № , якими у зв'язку з порушенням позивачем пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України збільшено суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 239 766,69 грн. та з військового збору в розмірі 18 028,17 грн., а також застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 59 941,67 грн. і з військового збору в сумі 4 507,04 грн.

У грудні 2016 ОСОБА_1 подано скаргу на податкові повідомлення-рішення № та № , в якій викладено вимоги про їх скасування.

14.04.2017 Контролюючим органом прийнято рішення, яким повторну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Відповідно до Акту перевірки, підставою для висновку ДФС про порушення ОСОБА_1 пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України та, як наслідок, заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 239 766,69 грн. і заниження військового збору на суму 18 028,17 грн. стало те, що згідно з відомостями, отриманими з центральної бази даних ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів в 2015 році та від ПАТ "УкрСиббанк", встановлено, що позивач у 2015 році отримав від ПАТ "УкрСиббанк" дохід у розмірі 1 201 878,45 грн., що є додатковим благом і підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і військовим збором відповідно до норм пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 1.2, 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, без визначення суми нарахованого та сплаченого податку.

Так, 14.02.2008 між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до п. 1.1. якого позивач отримав кредит у сумі 100 000,00 доларів США, що становило 505 000,00 грн. за курсом НБУ на дату укладення.

Через неможливість погашення суми кредиту, зумовлену значною девальвацією національної валюти України, ОСОБА_1 і ПАТ "УкрСиббанк" досягли домовленості про конвертування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008 з доларів США у гривні шляхом укладення нового кредитного договору у національній валюті України для погашення частини заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008 та одночасного анулювання ПАТ "УкрСиббанк" частини заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008, що залишиться після такого погашення.

З цією метою, 09.12.2015 між ОСОБА_1 і ПАТ "УкрСиббанк" укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008, за якою ПАТ "УкрСиббанк" погодилося анулювати заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008 за умови подання останнім клопотання (заяви) про анулювання боргу та погашення ним заборгованості у розмірі не меншому ніж 1 035 728,44 грн.

Цього ж дня, між ОСОБА_1 і ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0, за яким позивач отримав 1 035 728,44 грн. для погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008.

У відповідності до пункту 2.4. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.12.2015 кредит був наданий позивачу шляхом перерахування грошових коштів на його поточний рахунок у ПАТ "УкрСиббанк", з якого грошові кошти були спрямовані на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008.

11.12.2015 ПАТ "УкрСиббанк" здійснив прощення (анулювання) залишку заборгованості позивача за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008 у розмірі 51 709,61 доларів США (1 208 366,66 грн. за офіційним курсом НБУ на 11.12.2015), з яких сума основного боргу становила 51 431,96 доларів США (1 201 878,45 грн. за офіційним курсом НБУ на 11.12.2015), а сума відсотків - 277,65 доларів США (6 488,21 грн. за офіційним курсом НБУ на 11.12.2015).

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені у п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Відповідно абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У відповідності до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку як об'єкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

У свою чергу, різниця між основною сумою боргу ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою цього боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014, не є доходом, отриманим як додаткове благо, з огляду на норми п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України.

У зв'язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, Законом України № 321-VIIІ від 09.04.2015, який набрав чинності 07.05.2015, внесено зміни до ПК України та, в тому числі, доповнено підрозділ 1 розділу XX ПК України пунктом 8.

Вказаним п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року. Дія цього абзацу поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року.

Отже, з вказаних норм слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі спрощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

З матеріалів справи видно, що, уклавши 09.12.2015 додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008 та договір про надання споживчого кредиту № 0, ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" змінили валюту зобов'язання позивача за кредитом з іноземної валюти в гривню і погодили анулювання ПАТ "УкрСиббанк" боргу позивача за кредитом за умови погашення ним заборгованості у розмірі не меншому, ніж 1 035 728,44 грн.

Після погашення ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008 у розмірі 1 035 728,44 грн. ПАТ "УкрСиббанк" анулював позивачу суму основного боргу за кредитом у розмірі 51 431,96 доларів США. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день прощення суми боргу, 11.12.2015 (23,368319 грн. за 1 долар США), в гривневому еквіваленті вона складала 1 201 878,45 грн. Ця ж сума прощеного боргу відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 01.01.2014 в гривневому еквіваленті становила 411 095,66 грн.

Таким чином, різниця між основною сумою боргу ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2015, та сумою цього боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014, у сумі 790 782,79 грн. (1 201 878,45 грн. - 411 095,66 грн.) не є оподатковуваним доходом у формі додаткового блага.

Відтак, за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 сума оподатковуваного доходу позивача у формі додаткового блага становила 411 095,66 грн. (1 201 878,45 грн. - 790 782,79 грн.).

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України у редакції, що діяла на момент отримання позивачем доходу, ставка податку на доходи фізичних осіб становила 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів у формі додаткового блага, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року. Якщо база оподаткування перевищувала десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовувалася ставка 20 відсотків.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 218,00 грн.

З огляду на вищезазначені обставини, відповідач повинен був визначити позивачу розмір податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2015 рік, а також штрафних санкцій наступним чином:

- об'єкт оподаткування: 51 431,96 доларів США анульовано (прощено) х 7,99300 (курс НБУ на 01.01.2014) = 411 095,66 грн.;

- податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 %: 12 180,00 грн. х 15% = 1 827,00 грн.;

- податок на доходи фізичних осіб за ставкою 20 %: 398 915,66 грн. (411 095,66 грн. - 12 180,00 грн.) (об'єкт оподаткування) х 20% (ставка податку) = 79 783,13 грн.;

- військовий збір: 411 095,66 грн. (об'єкт оподаткування) х 1.5% (ставка збору) = 6 166,43 грн.;

- штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб: 81 610,13 грн. (сума несплаченого податку) х 25 % (розмір штрафу) = 20 402,53 грн.;

- штрафні санкції з військового збору: 6 166,43 грн. (сума несплаченого збору) х 25% (розмір штрафу) = 1 541,61 грн.

Таким чином, при визначенні позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми прощеного боргу відповідач безпідставно не застосував норми п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України і протиправно нарахував 158 156,56 грн. податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та 11 861,74 грн. податкових зобов'язань з військового збору, а також 42 504,57 грн. штрафних санкцій, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню у цій частині.

Водночас, з матеріалів справи суд вбачає також підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повністю, зважаючи на наступне.

Відповідно до пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України, кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

З вищезазначеної норми слідує, що необхідною умовою для покладення на боржника обов'язку щодо самостійної сплати податку у такому випадку є повідомлення кредитором про прощення (анулювання) боргу у порядку, встановленому пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України.

З Акту вбачається, що у процесі податкової перевірки відповідач не досліджував питання повідомлення ПАТ "УкрСиббанк" позивача про прощення (анулювання) боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008.

У той же час, позивач стверджує, що не отримував від ПАТ "УкрСиббанк" жодних рекомендованих листів з повідомленням про вручення або особисто під підпис жодних повідомлень щодо анулювання заборгованості. При цьому, під час розгляду справи відповідач не спростував вказані доводи позивача і не підтвердив, що останній мав обов'язок самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з суми анульованої ПАТ "УкрСиббанк" боргу, що є додатковим благом, і відобразити її у річній податковій декларації.

З огляду на встановлені обставини, ПАТ "УкрСиббанк" був зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, отриманих позивачем у вигляді додаткового блага, у сумі 411 095,66 грн, а позивач, відповідно, не був зобов'язаний відображати ці доходи у податковій декларації і сплачувати з них податок на доходи фізичних осіб і військовий збір.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи ДФС не довела належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені вимоги пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України.

Відтак, відповідачем було протиправно збільшено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 299 708,36 грн. та з військового збору в розмірі 22 535,21 грн., а також нараховано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 59 941,67 грн. і з військового збору в розмірі 4 507,04 грн., у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню повністю.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено порядок проведення податкових перевірок, встановлений ПК України.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених ст.ст. 77 та 78 ПК України. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом (п. 79.2 ст. 79 ПК України).

З урахуванням приписів відповідних норм, документальна позапланова невиїзна перевірка має проводитись виключно у строки та посадовими особами, що визначені у наказі про її проведення.

Відповідно до наказу ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві № 375 від 21.10.2016, копія якого наявна в матеріалах справи, проведення податкової перевірки позивача було доручене начальнику управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_5

Водночас, зі змісту Акту перевірки вбачається, що перевірка позивача була проведена не начальником управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_5, а головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 При цьому, як в Акті перевірки, так і в матеріалах справи відсутні належні докази, що б підтверджували наявність у нього повноважень на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань, визначених у наказі № 375 від 21.10.2016 року.

У судовому засіданні представник відповідача не надала пояснення, на якій правовій підставі головний державний ревізор - інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 проводив перевірку.

Таким чином, документальну позапланову невиїзну податкову перевірку позивача провела особа, яка не була уповноважена на це у передбаченому ПК України порядку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.01.2018 року у справі 826/442/13-а та від 20.03.2018 року у справі № 810/1438/17, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним і підлягає скасуванню.

Відтак, у зв'язку з тим, що Контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну податкову перевірку ОСОБА_1 з порушенням встановленого ПК України порядку, прийняті за її результатами спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Зважаючи на обставини, встановлені судом під час розгляду справи, у сукупності, суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки Акту перевірки про порушення ОСОБА_1 пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, а сам Акт перевірки - недопустимим доказом з огляду на допущені під час перевірки порушення порядку її проведення.

Відповідно, винесені на підставі Акту перевірки спірні податкові повідомлення-рішення від 06.12.2016 року № та № є протиправними, що свідчить про наявність підстав для їх скасування.

Окремо суд звертає увагу на те, що в прохальній частині адміністративного позову б/н від 20.10.2017 зазначено про скасування податкових повідомлень-рішень № 001974130 від 06.12.2016 та № 001975130 від 06.12.2016, що вказує на невідповідність номерів відповідних рішень, оскільки вірними є номери № та № .

Поряд з цим, приймаючи до уваги зазначення позивачем в мотивувальній частині позову повних номерів податкових повідомлень-рішень від 06.12.2016, з урахуванням надання відповідачем заперечень на позов стосовно податкових повідомлень-рішень № від 06.12.2016 та № від 06.12.2016, а також відсутності заперечень останнього щодо вказаної технічної невідповідності, суд, зважаючи на зроблені відповідні правові висновки при вирішенні спору та враховуючи, що предметом оскарження у справі є саме податкові повідомлення-рішення № від 06.12.2016 та № від 06.12.2016, вважає, що здійснення захисту прав позивача шляхом визнання протиправних та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів ОСОБА_1

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3; адреса зареєстрованого місця проживання: 04215, АДРЕСА_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 06.12.2016 та № від 06.12.2016.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3; адреса зареєстрованого місця проживання: 04215, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39467012; місцезнаходження: 04655, місто Київ, вулиця Турівська, 12) понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 3 222,44 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні сорок чотири копійки).

Рішення відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко