Справа № 805/2836/18-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 травня 2018 р. Справа №805/2836/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Чучко В.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці (надалі - відповідач) про:

- визнання бездіяльності Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці щодо відмови видати наказ про внесення змін до висновку службового розслідування відносно ОСОБА_1 від 24.11.2010 року і накази УМВС України на Донецькій залізниці від 24.11.2010 року № 547 і № 361 о/с про звільнення ОСОБА_1 з ОВС, замінити в них відносно ОСОБА_1 посаду на день звільнення старшого оперуповноваженого карного розшуку лінійного пункту міліції на ст. Мушкетово лінійного відділу на ст. Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці на посаду виконуючого обов'язки начальника лінійного пункту міліції на ст. Мушкетово лінійного відділу на ст. Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці протиправною;

- зобов'язання Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці видати наказ про внесення зміни до висновку службового розслідування відносно ОСОБА_1 від 24.11.2010 року і накази УМВС України на Донецькій залізниці від 24.11.2010 року № 547 і № 361 о/с про звільнення ОСОБА_1 з ОВС, відповідно замінити в них відносно ОСОБА_1 посаду на день звільнення старшого оперуповноваженого карного розшуку лінійного пункту міліції на ст. Мушкетово лінійного відділу на ст. Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці на посаду виконуючого обов'язки начальника лінійного пункту міліції на ст. Мушкетово лінійного відділу на ст. Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці, з наданням мені копії відповідного наказу про внесення змін до наказів про звільнення ОСОБА_1.

- встановлення судового контролю над виконанням судового рішення шляхом зобов'язання Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці подати у встановлений судом термін, звіт про виконання судового рішення.

Разом із позовною заявою позивач надав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку позивач зазначив, що 20.03.2018 року він звернувся з заявою до Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці, в якій просив видати наказ про внесення змін до висновку службового розслідування відносно ОСОБА_1 від 24.11.2010 року і накази УМВС України на Донецькій залізниці від 24.11.2010 року № 547 і № 361 о/с про звільнення ОСОБА_1 з ОВС у зв'язку з тим, що розпорядженням № 37 від 02.08.2010 року начальника лінійного відділу міліції на станції Донецьк Прощука Є.В. позивач був призначений на посаду виконуючого обов'язки начальника лінійного пункту міліції на станції Мушкетово лінійного відділу на ст. Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці, яке на день звільнення з ОВС позивача скасовано не було. 12.04.2018 року позивач отримав повідомлення відповідача від 03.04.2018 року № 40 жд/лк, в якому зазначено про відсутність інформації про призначення на посаду виконуючого обов'язки начальника лінійного пункту міліції ОСОБА_1, у зв'язку з чим підтвердити дану подію не є можливим. Враховуючи викладене, позивач вважає, що про порушення його прав йому стало відомо 12.04.2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали усунути недоліки поданого адміністративного позову шляхом надання до суду:

- нової заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням причин, з яких він не звертався до суду з аналогічними позовними вимогами у період з 2010 року по 2018 рік, з наданням доказів, що підтверджують неможливість такого звернення у вказаний проміжок часу,

- власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав,

- копій всіх документів, що приєднуються до позовної заяви.

На виконання вимог вказаної ухвали, 16.05.2018 року позивач надав суду нову заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що в серпні 2010 року йому стало відомо про призначення на посаду виконуючого обов'язки начальника лінійного пункту міліції на станції Мушкетово лінійного відділу на станції Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці. Починаючи з 2010 року позивач намагався отримати вказаний наказ про призначення, але не отримав.

Наведені обставини, як зазначив позивач, унеможливили своєчасне звернення до суду, отже строк звернення до суду пропущений з поважних причин.

Розглянувши подану позивачем заяву та наявні матеріали даного адміністративного позову, суд зазначає наступне.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

В силу приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справах: «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства», «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року по справі №17-рп/2011 також визначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Як слідує з заявленого адміністративного позову, його предметом фактично є вимога визнати бездіяльність в частині відмови видати наказ про внесення змін до висновку службового розслідування від 24.11.2010 року і накази УМВС України від 24.11.2010 року, та зобов'язання видати такий наказ.

Отже, з моменту складення висновку та наказів, до яких позивач просить внести зміни, пройшло 7,5 (сім з половиною) років.

Разом з цим, відповідачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не надано доказів, що підтверджували б неможливість звернення позивача до суду протягом такого значного періоду часу.

Як зазначає позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду, йому стало відомо про розпорядження відносно призначення на посаду виконуючого обов'язки начальника лінійного пункту міліції на станції Мушкетово лінійного відділу на станції Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці в серпні 2010 року. В подальшому позивач звертався з запитами до різних структур МВС.

При цьому, у вказаній заяві позивач не обґрунтував причини, з яких він не звернувся до суду із позовом з аналогічним предметом та підставами з серпня 2010 року, в межах строку звернення до суду.

Тим більш, що позивач у 2012 році вже звертався до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, Лінійного відділу на станції Донецьк Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 24.11.2010 року №361 о/с, від 24.11.2010 року №547 щодо звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою суду від 05 вересня 2012 року у задоволенні позову позивачу відмовлено. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2013 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 липня 2015 року (№ К/800/20032/13) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2013 року - без змін.

Верховний Суд України ухвалою від 30 січня 2017 року відмовив у допуску до свого провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, Лінійного відділу на станції Донецьк Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про поновлення на публічній службі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 липня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, а тому відмовляє у її задоволенні.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем у встановлений законом та ухвалою суду від 26 квітня 2018 року строк не було наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин його пропуску, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

2. Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України на Донецькій залізниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

3. Копію ухвали, а також документи, що додані позивачем до позовної заяви, надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (Донецького апеляційного адміністративного суду) протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідні суди.

Суддя Чучко В.М.