Справа № 553/196/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 553/196/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Сіренко О.І. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05.02.2018, (суддя Тимчук Р.І., вул. А. Кукоби, 37, м. Полтава, Полтавська, 360,022, повний текст складено 05.02.18) по справі № 553/196/18

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області < 3 особи > Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк"

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17.01.2018 року у розмірі 332480,00 грн., постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17.01.2018 року у розмірі 180418,83 грн., постанови про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24.01.2018 року. Зобов'язати відповідача скасувати постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17.01.2018 року у розмірі 332480,00 грн., про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17.01.2018 року у розмірі 180418,83 грн., про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24.01.2018 року.

Також позивачем заявлено клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Полтавської області до закінчення розгляду справи вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням майна, що належить ОСОБА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.02.2018 року заяву про забезпечення адміністративного позову задоволено.

Заборонено Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області до закінчення розгляду справи №553/196/18, провадження 2-а/553/63/2018 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії - вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням майна, що належить ОСОБА_1.

Відповідач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану ухвалу, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги процесуального права. Вказує на про відсутність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до приписів ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.150-151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначенні цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, а отже зміст застосованих нею заходів має бути таким, що може бути виконаним без ускладнень.

У той же час, предметом даного адміністративного спору є фактично бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Полтавської області щодо невинесення постанови про закриття об'єднаного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на заставне майно.

Позовних вимог, повязаних із незаконністю продажу майна з публічних торгів позивачем не заявлено.

При цьому, адміністративний позов судом першої інстанції забезпечено шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Полтавської області вчиняти дії відносно продажу заставного майна.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що такий спосіб забезпечення позову є неспіввідносним до заявлених позовних вимог.

Отже, дослідивши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявленого клопотання.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції дійшов невірних висновків, з огляду на що ухвала суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення адміністративного позову має бути скасована із прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05.02.2018р. по справі № 553/196/18 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05.02.2018р. по справі № 553/196/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про забезпечення позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області третя особа Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4

Повний текст постанови складено та підписано 21.05.2018 р.