Справа № 605/372/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/1794/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача Костової Н.З.,

представників відповідача Максимович В.В., Палій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Лімо-Плюс" на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 січня 2018 року (час прийняття 15:20 год, м. Підгайці Тернопільської області, головуючий суддя Горуц О.В.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Лімо-Плюс" до Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

07 серпня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю ,,Лімо-Плюс" (далі - ТзОВ ,,Лімо-Плюс") звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення десятої сесії сьомого скликання Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області від 13 лютого 2017р. №65 ,,Про припинення права користування мисливськими угіддями ТзОВ ,,Лімо-Плюс" на території Боківської сільської ради".

Рішенням від 26 січня 2018 року Підгаєцький районний суд Тернопільської області позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував п.3 рішення десятої сесії сьомого скликання Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області від 13 лютого 2017 року №65 ,,Про припинення права користування мисливськими угіддями ТзОВ ,,Лімо-Плюс" на території Боківської сільської ради".

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Лімо-Плюс" оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що в мотивувальній частині рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Разом з тим, Конституційний суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 також зазначив, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Однак даний висновок не слід трактувати як безумовне право органу місцевого самоврядування скасовувати чи змінювати будь-які власні ненормативні рішення індивідуального характеру, які не виконані на момент їх скасування чи зміни, адже в будь-якому випадку скасовуючи чи змінюючи своє рішення орган місцевого самоврядування не повинен відступати від закріпленого Конституцією України принципу, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України ,,Про місцеве самоврядування").

Визначаючись із правовою природою рішення Боківської сільської ради від 24.06.2011р. №38, скасованого оскаржуваним рішенням цієї ж сільської ради, та змістом суб'єктивних прав та законних інтересів позивача які виникли у зв'язку із його прийняттям, слід врахувати, що рішення про надання мисливських угідь у користування у даному випадку віднесено до компетенції обласної ради за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. При цьому, відповідно до ч. З ст. 22 Закону України ,,Про мисливське господарство та полювання" площа мисливських угідь, що надаються користувачеві, повинна становити не менше 3 тисяч гектарів.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наведеного, не врахував що саме по собі рішення Боківської сільської ради про погодження надання в користування мисливських угідь на території Боківської сільської ради площею 476,0 га не могло бути безпосередньою підставою не лише для оформлення у встановленому порядку права користування мисливськими угіддями, а й для розгляду питання надання мисливських угідь в користування Тернопільською обласною радою. Більше того, судом проігноровано той факт, що з 1994 року і станом на сьогоднішній день користувачем мисливських угідь, які розташовані на території Литвинівського лісництва (в тому числі на території Боківської сільської ради) є Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство».

Заперечуючи проти задоволення позову представники відповідача наполягали на тому, що позивач наніс значних збитків державі та сільській громаді, створив загрозу місцевим мешканцям, оскільки здійснює таємний відлов тварин без повідомлення сільської ради та громадян. Заяви, які стали підставою для прийняття рішення стосуються порушень позивачем правил полювання та нанесення шкоди.

Разом з тим, в процесі розгляду даної справи відповідач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б дали можливість дійти висновку про їх достатність для встановлення тих обставин, на які посилався відповідач у своїх запереченнях, а зокрема фактів порушення безпосередньо ТзОВ ,,Лімо-Плюс" правил полювання, нанесення будь-якої шкоди сільській громаді, тощо.

Свідок ОСОБА_4, який працює головним спеціалістом лісового і мисливського господарства Тернопільського обласного управління лісового і мисливського господарства також повідомляв, що на сьогоднішній день користувачем мисливських угідь є ДП «Бережанське лісомисливське господарство». Натомість в рішенні суду такі пояснення не відображено, а зазначено зовсім інші по своїй суті пояснення - що ДП «Бережанське лісомисливське господарство» здійснює контроль за користувачами мисливських угідь. Крім цього, свідок вказував на те, що жодних скарг на діяльність ТзОВ ,,Лімо Плюс" чи заяв про порушення правил полювання окремими особами, причетними до цього товариства до Тернопільського обласного управління лісового і мисливського господарства не поступало.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Боківська сільська рада подала відзив на апеляційну скаргу ТзОВ ,,Лімо-Плюс", в якому зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права: рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009р. №7-рп/2009, ст. 25 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 10 Закону України ,,Про мисливське господарство та полювання".

Безпідставними вважає посилання апелянта на порушення норм процесуального закону відносно клопотання про виклик свідків. Вказане клопотання було заявлено позивачем після завершення з'ясування обставин справи.

Під час попереднього судового засідання та до початку з'ясування обставин справи судом було неодноразово запропоновано сторонам подати всі належні докази та заявити клопотання і попереджено, що подані з порушенням вимог докази не будуть прийняті судом, якщо сторона не доведе, що вони подані несвоєчасно з поважних причин.

У своєму відзиві відповідач також зазначає, що рішенням від 24 червня 2011 року №38 Боківська сільська рада погодила надання в користування ТзОВ ,,Лімо-Плюс" мисливських угідь. Зазначене рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, має погоджувальний характер і не закріплює жодних прав за позивачем. Крім цього сільська рада не скасувала його, а визнала таким, що втратило чинність.

Незважаючи на наявність погодження, позивач протягом більше як шести років не виконав вимоги Закону України ,,Про мисливське господарство та полювання", не оформив у встановленому порядку права користування мисливськими угіддями, свідомо ухилявся від укладення договору про користування мисливськими угіддями, від плати за їх користування та всупереч закону приступив то їх використання, здійснюючи незаконний відстріл тварин без попередження органу місцевою самоврядування та без вжиття заходів безпеки, створивши безпосередню загрозу життю та здоров'ю для мешканців села.

З огляду на викладене, просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача заперечили вимоги апеляційної скарги та просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що рішенням ХVІІ сесії п'ятого скликання Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області №90 від 17 травня 2009 року ,,Про погодження надання в користування мисливських угідь" було погоджено надання в користування мисливських угідь ТзОВ ,,Лімо-Плюс" мисливських угідь, що знаходяться на території Боківської сільської ради площею 476,0 га., з них: лісові - 377,0 га. на термін дії договору.

Рішенням VІ сесії шостого скликання Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області №38 від 24 червня 2011 року ,,Про погодження надання в користування мисливських угідь" погоджено надання в користування ТзОВ ,,Лімо-Плюс" мисливських угідь, що знаходяться на території Боківської сільської ради площею 476,0 га., з них: лісові - 377,0 га. на термін дії договору.

Рішенням постійної комісії Підгаєцької районної ради з питань АПК, земельних відносин та з охорони довкілля від 16 грудня 2014 року ,,Про розгляд заяви ТзОВ ,,Лімо-Плюс" щодо погодження надання в користування мисливських угідь Литвинівського лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство", було рекомендовано позивачу для отримання дозволу на користування мисливськими угіддями на території Литвинівського лісництва Підгаєцького району, звернутися до Тернопільської обласної ради.

13 лютого 2017 року Х сесія сьомого скликання Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області прийняла оскаржене рішення №65 ,,Про припинення права користування мисливськими угіддями ТзОВ ,,Лімо-Плюс" на території Боківської сільської ради", пунктом 1 якого визнано таким, що втратило чинність рішення Боківської сільської ради від 24 червня 2011 року №38.

Пункт 2 рішення містить вимоги щодо його опублікування в Підгаєцькій районній газеті ,,Земля Підгаєцька", а в пункті 3 рішення зазначено попередити ТзОВ ,,Лімо-Плюс" про те, що з 13.02.2017 року воно не вправі використовувати мисливські угіддя для здійснення підприємницької діяльності, що знаходиться на території Боківської сільської ради площею 476 га, з них: 377 га -лісові.

Рішенням ХІ сесії сьомого скликання Боківської сільської ради №70 від 30 червня 2017 року ,,Про припинення права користування мисливськими угіддями ТзОВ ,,Лімо-Плюс" на території Боківської сільської ради" визнано таким, що втратило чинність рішення Боківської сільської ради від 17 травня 2009 року №90.

Суд першої інстанції скасував пункт 3 оскарженого рішення сільської ради. Сторони не оскаржили рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог, а тому відповідно до приписів ч.1 ст. 308 КАС України, якою визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо правомірності п. 3 оскарженого рішення сільської ради.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд дійшов висновку, що сільська рада в межах наданих законом повноважень мала право визнати своє рішення таким, що втратило чинність, оскільки, незважаючи на наявність погодження надання в користування позивачу мисливських угідь, що знаходяться на території Боківської сільської ради, ТзОВ ,,Лімо-Плюс" протягом семи років не оформило у встановленому законодавством порядку права користування мисливськими угіддями.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права та є правильними.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

В рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України, за результатом аналізу статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України, зазначив, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Згідно з ч. 3 ст.24 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 25 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ст. 10 Закону України ,,Про мисливське господарство та полювання" до повноважень сільських, селищних і міських рад у галузі мисливського господарства та полювання належить: організація та здійснення заходів щодо охорони державного мисливського фонду, поліпшення середовища перебування мисливських тварин; вирішення відповідно до цього Закону питань, що стосуються надання у користування мисливських угідь; реалізація інших питань у межах своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 22 вказаного Закону мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ТЗоВ ,,Лімо-Плюс" покликається на рішення Конституційного суду у справі № 7-рп/2009, в якому зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи і не заперечується позивачем, ТзОВ ,,Лімо-Плюс" не отримало рішення Тернопільської обласної ради щодо оформлення права користування мисливськими угіддями на території Боківської сільської ради, а тому акт індивідуальної дії - рішення Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області рішення від 24 червня 2011 року за № 38 ,,Про погодження надання в користування мисливських угідь" не вичерпало свою дію виконанням.

За таких обставин, сільська рада вправі була скасувати своє попереднє рішення, яке не вичерпало свою дію, або внести в нього зміни.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що викладені доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки у позивача не виникали правовідносини з приводу користування мисливськими угіддями, що знаходяться на території Боківської сільської ради площею 476 га.

Крім того, в силу приписів ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, захисту підлягає тільки порушене право, а не право, яке може бути порушене в майбутньому.

В судовому засіданні апеляційний суд встановив, що на час прийняття Боківською сільською радою рішення від 24 червня 2011 року за № 38 ,,Про погодження надання в користування мисливських угідь" зазначені мисливські угіддя на території Боківської сільської ради були вільними та не перебували у будь-чийому користуванні.

Рішенням Тернопільської обласної ради від 31 жовтня 2013 року за № 1465 поновлено право користування мисливськими угіддями на території Боківської сільської ради за ДП «Бережанське лісомисливське господарство» до 2020 року.

Таким чином, на даний час спірні мисливські угіддя перебувають у користуванні ДП «Бережанське лісомисливське господарство», а тому ТЗоВ ,,Лімо-Плюс" не може отримати рішення Тернопільської обласної ради про надання цих мисливських угідь йому у користування на підставі рішення Боківської сільської ради від 24 червня 2011 року за № 38.

На ведені обставини свідчать про те, що рішення сільської ради про визнання таким, що втратило чинність рішення Боківської сільської ради від 24 червня 2011 року за № 38 жодним чином не порушує прав позивача, позаяк на даний час він не може використати вказане рішення (від 24 червня 2011 року за № 38) для оформлення права користування мисливськими угіддями на території Боківської сільської ради.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що назва рішення десятої сесії сьомого скликання Боківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області від 13 лютого 2017р. №65 ,,Про припинення права користування мисливськими угіддями ТзОВ ,,Лімо-Плюс" на території Боківської сільської ради" суперечить вимогам Закону України ,,Про мисливське господарство та полювання", яким право надання в користування мисливський угідь та припинення такого права віднесено до компетенції Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад.

Однак, суд першої інстанції скасував пункт 3 резолютивної частини рішення який містить посилання на припинення права користування мисливськими угіддями, а інші пункти резолютивної частини рішення не містять таких вимог.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що назва рішення сільської ради не впливає на правильність пунктів 1 та 2 резолютивної частини рішення, а тому вказаний вище факт не може бути підставою для скасування рішення сільської ради в цілому.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лімо-Плюс" залишити без задоволення, а рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 січня 2018 року у справі № 605/372/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

М.А. Пліш

Постанова в повному обсязі складена 21 травня 2018 року.