Справа № П/811/1858/17
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2018 року, м. Дніпро справа № П/811/1858/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О., (доповідача)

суддів: Чередниченка В.Є. Панченко О.М. ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2017р. у справі № П/811/1858/17
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області визнання відмови і відмови і відповіді протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови і відповіді протиправними, зобов'язання вчинити певні дії / а.с. 3-8/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.11.2017р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі № П/811/1858/17 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1/.

Позивач у адміністративному позові, з яким звернулася до суду, просить :

-визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (вих. № М-10718/0-7956/0/6-17 від 21.06.2017) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,22 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області;

-визнати протиправною відповідь ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (вих. № М-14385/0-10710/0/6-17 від 08.08.2017) за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,22 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області;

-зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області видати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,22 га для ведення особистого селянського господарства, на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Також, позивач просив зобов'язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у строк один місяць за цим позовом.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2017р. у справі №П/811/1858/17 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними відмови відповідача (№М-10718/0-7956/0/6-17 від 21.06.2017) та (№М-14385/0-10710/0/6-17 від 08.08.2017р.) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,22 га, для ведення особистого селянського господарства, на теріторії Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області; зобов'язано відповідача видати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельної ділянки, площею 1,22 га, для ведення осбистого селянського господарства, та зобов'язано відповідача подати суду звіт про виконання рішення суду, в задоволенні інших вимог відмовлено. (суддя Сагун А.В.) /а.с. 82-85/.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 17.11.2017р. у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с. 93-98/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд постанову суду першої інстанції від 17.11.2017р. скасувати, постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Матеріали адміністративної справи №П/811/1858/17 з вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача надійшли до суду апеляційної інстанції 15.01.2018р. /а.с. 92/, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2018р. апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику апеляційної скарги усунути недоліки апеляційної скарги /а.с. 107/

22.01.2018р. на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшло від відповідача клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме сплату судового збору з додатком - платіжне доручення №2002 від 21.12.2017р./а.с.109-111/ та 13.02.2018р. клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2017р. з додатками.

Ухвалою суду від 13.03.2018р. відкрито апеляційне провадження по справі та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. /а.с.117/.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2017р. позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,22 га для ведення особистого селянського господарства, на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області./а.с.10/. Відповідач листом від 21.06.2017 № М-10718/0-7956/0/6-17 повідомив позивача про відсутність підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою у зв'язку з тим, що відсутня інформація щодо використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та відсутня інформація стосовно позиції органу місцевого самоврядування у питанні розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності (а.с. 20).

Позивач 11.07.2017р. повторно звернулась до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,22 га, для ведення особистого селянського господарства нa території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с. 14). За результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом від 08.08.2017 № М-14385/0-10710/0/6-17 повідомило позивача про відсутність підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою у зв'язку з тим, що з метою раціонального використання земельних ділянок, Головним управлінням сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області (а.с. 21).

Не погоджуючись із наведеними діями та рішеннями відповідача, позивач звернулась до суду з вимогами про визнання протиправною відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,22 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, та про зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно ст.41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Також ст.3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» ч. 3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Також, законодавцем передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою для відмови відповідачем у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,22 га, для ведення особистого селянського господарства, нa території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яке зазначив відповідач у своїй письмовій відповіді є відсутня інформація щодо використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та відсутня інформація стосовно позиції органу місцевого самоврядування у питанні розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Виходячи з викладеного, відмовляючи у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,22 га, відповідач зазначив таку підставу, яка непередбачена ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а тому колегія суддів вважає відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу протиправною.

У своєму другому листі відповідач взагалі не вказує підставу для відмови у задоволенні заяви позивача, а лише вказує про наявність земельних ділянок , які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації, посилаючись на Закон України «Про охорону земель», але цей закон не надає повноваження відповідачу здійснювати розроблення таких переліків земельних ділянок, а тому і така відмова відповідача є протиправною.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1.22 га для ведення особистого селянського господарства, на теріторії Миколаївської сільскої ради колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, у відповідності до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

До того ж, запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», зазначив, що «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені ст. 162 КАС України, відповідно до п. 2 ч. 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, проте відповідний спосіб захисту має бути законним та відповідати певній нормі права.

В даному випадку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок , проте, що правильним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Крім того, сам факт отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, про що зазначав Верховний Суд України, у своїй постанові від 07.06.2016 у справі №820/3507/15.

Суд першої інстанції правомирно зазначив, що покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, відповідачем двічі відмовилено позивачу у затвердженні проекту землеустрою підстав, які в судовому порядку вже визнані необґрунтованими, з метою поновлення та захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою.

Пунктом 4 ч.1 ст.163 КАС України передбачено, що постанова суду складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням, у тому числі встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Відтак, зважаючи на те, що постанова суду зобов'язує відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд першої інстанції обгрунтовано встановив відповідачу строк подання звіту про виконання постанови - 30 днів з дня набрання законної сили постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № П/811/1858/17.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваних відмов, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову позивача та про його часткове задоволення.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, судом першої інстанції об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про часткове задоволення позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваного судового рішення, не встановлено тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції від 17.11.2017р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2017р. у справі №П/811/1858/17- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та порядку, які встановлені ст.329,331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 16.05.2018р.

Головуючий суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко