Справа № 826/15794/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2018 року 14:50 № 826/15794/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: позивача, від відповідачів - ОСОБА_1, Бігун О.С., від третьої особи ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_4
до Міністерства охорони здоров'я України Київського міського центру медико-соціальної експертизи
треті особи проУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві Фонд соціального страхування України визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_4 10.10.2016р. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров'я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

В позовній заяві позивач просить суд (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог):

«Визнати бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи, яка полягає у не наданні мені письмової відповіді на усі питання моєї скарги від 31 травня 2012 року, що зареєстрована з вхідним № ПО/5710 Міністерства охорони здоров'я України від 31.05.12, в термін, що передбачено чинним законодавством - неправомірною.

Зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати доручення Центральній медико-соціальній експертній комісії Міністерства охорони здоров'я України у термін, що не перевищує 15 днів з часу набрання законної сили судового рішення по цієї справі, переглянути матеріали медичної експертної справи ОСОБА_4, яка знаходиться у Київського міського центру медико-соціальної експертизи, відносно: документального оформлення мені другої групи інвалідності довічно внаслідок трудового каліцтва з 21 травня 2012 року; встановлення мені справжньої втрати працездатності від 80 до 70 відсотків у період часу з 11 травня 2004 року й довічно; складання повної програми реабілітації інваліда, з зазначенням місць її виконання та справжніх ступенів життєдіяльності з травня 2012 року й довічно; видати мені за належним певні документи по вказаному, зокрема, довідку МСЕК, виписки з актів огляду МСЕК, програму реабілітації інваліда, з прийняттям відповідних рішень згідно чинного законодавства, що діяло на час виникнення правопорушень 21 травня 2012 року.»

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивачем було подано відповідачу скаргу на рішення Київського міського центру медико-соціальної експертизи, відповіді за результатами розгляду скарги позивачем отримано не було.

Як стверджує позивач, у травні 2016 року його було повідомлено про надсилання МОЗ України скарги позивача до Київського міського центру медико-соціальної експертизи, інших відомостей про розгляд скарги позивачу не направлялось.

З огляду на відсутність будь - яких доказів отримання позивачем відомостей про результати розгляду скарги питання застосування строків давності судом не розглядалось.

Відповідачами позовні вимоги заперечуються з огляду на відповідність дій вимогам чинного законодавства.

Зокрема, відповідачі стверджують листом Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 12.09.2016р. позивача було повідомлено про те, що скаргу було передано до вказаного відповідача, а за результатами розгляду скарги позивача оскаржуване рішення було залишено в силі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №826/15794/16.

Відповідно до Розпорядження від 11.10.2017 №7609, на підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, з метою пришвидшення розгляду, адміністративну справу №826/15794/16 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017, адміністративну справу №826/15794/16 передано судді Каракашьяну С.К.

Поряд з цим, Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

У відповідності до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до приписів статті 32 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово, у зв'язку з чим справу розглянуто одноособово. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, з 11 травня 2004 року по 1 червня 2012 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності.

21 травня 2012 року Центральною медико - соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи №1 встановила позивачу ІІІ групу інвалідності та встановила йому 60 % від втрати працездатності, безстроково.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся 31 травня 2012 року зі скаргою до Міністерства охорони здоров'я України. Дану скаргу було зареєстровано за №ПО/5710.

В скарзі позивач просив забезпечити повторний розгляд питання відносно встановлення позивачу другої групи інвалідності з виданням належної довідки, та повідомити позивача письмово про прийняті рішення.

Відділ медико - соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, відповідно до супровідного листа №16.06.-ПО/5710 від 05.06.2012р. направив скаргу позивача до Київського міського Центру медико - соціальних експертиз для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів.

Законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів є Закон України «Про звернення громадян».

На підставі частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. (стаття 7 Закону України «Про звернення громадян»).

Частинами 1 та 3 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 18 цього ж Закону визначені права громадянина при розгляді його заяви чи скарги, зокрема, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Абзацом 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено обов'язок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

З огляду на відсутність будь - яких доказів отримання позивачем та надсилання позивачу відповіді на його скаргу від 31.05.2012р., суд вважає, що Міністерством охорони здоров'я України було допущено бездіяльність України щодо направлення ОСОБА_4 письмової відповіді на скаргу від 31.05.2012р.

При цьому, вимоги щодо встановлення такої бездіяльності щодо Київського міського центру медико-соціальної експертизи задоволенню не підлягають, оскільки вказаним відповідачем було надано докази розгляду звернення позивача, та направлення позивачу листа від 25.06.2012р.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року (далі - Положення №1317), рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

Згідно абзацу другого пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

Суд погоджується з твердженнями представника МОЗ про те, що вищезазначена норма дозволяє Міністерству охорони здоров'я України направляти скарги на розгляд як Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ так і Київській міській комісії.

Проте, відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян», забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

З огляду на викладене, суд доходить висновків, що, за відсутності встановленого Законом порядку розгляду скарг на рішення медико-соціальних експертних комісій, застосуванню підлягали загальні норми щодо розгляду звернень громадян, зокрема, норми статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Таким чином Міністерство охорони здоров'я України, дотримуючись як вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян», так і принципу належного урядування, мало доручити розгляд скарги позивача Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ, а не надсилати скаргу до органу, рішення якого оскаржував позивач.

З огляду на викладене, вимога позивача про зобов'язання МОЗ надіслати скаргу позивача вбачається судом обґрунтованою.

При цьому, вимоги позивача щодо надання відповідачем доручення щодо прийняття конкретного висновку та здійснення визначених самим позивачем дій задоволенню не підлягають з огляду на те, що питання визначення групи інвалідності та ступеня втрати працездатності віднесено до компетенції експертної комісії, а не Міністерства чи суду.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо направлення ОСОБА_4 письмової відповіді на скаргу від 31.05.2012р.

3. Зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати Центральній медико - соціальній експертній комісії Міністерства охорони здоров'я України доручення переглянути матеріали медичної експертної справи за скаргою ОСОБА_4 від 31.05.2012р.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 21.05.2018.

Суддя С.К. Каракашьян