Справа № 813/501/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/501/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повний відпрацьований останній місяць.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 05.10.2017 № 248 о/с позивача було звільнено зі служби відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) та вказано, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає 22 років 07 місяців 16 днів. Позивач зазначив, що грошова допомога відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йому при звільненні не виплачувалася, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача із запитом, в якому просив повідомити чи нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби. Втім, 02.01.2018 відповідач листом № 07/43/33/02-2018 повідомив позивача, що оскільки позивач на час звільнення не мав права на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому виплата одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону та постанова КМ України від 17.07.1992 № 393 на позивача не розповсюджується. Однак, позивач не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки вважає, що він належить до осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак і для отримання такої виплати відповідно до ч.1 ст. 9 цього Закону. Окрім того, позивач у судовому засіданні подав уточнення до позовних вимог, в яких зазначив, що з листопада 2017 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач вказує, що реалізував своє право на отримання пенсії та отримав право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Водночас, позивач зазначив, що отримання пенсії по інвалідності після звільнення не позбавляє права позивача на отримання такої допомоги. Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Заперечення мотивує тим, що частина 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає виплату одноразової грошової допомоги лише такій звільненій особі, яка при звільненні мала право на пенсію згідно зазначеного Закону. Вказує, що посилання позивача на отримання пенсії по інвалідності не заслуговують уваги, оскільки позивач на момент звільнення не мав жодного висновку про наявність права на пенсію. Щодо посилань позивача на постанову КМ України від 17.07.1992 № 393, то відповідач зазначив, що оскільки позивач згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не мав права на допомогу відповідно п. 1 ст. 9 вказаного Закону, тому вказана постанова на позивача не розповсюджується. Окрім того, відповідач зазначив, що відповідно до п. 5 ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію» при наявності права на декілька видів грошової допомоги особі виплачується лише одна за її вибором, а не всі. Відповідач стверджує, що на даний час проводиться оформлення документів щодо надання грошової допомоги позивачу відповідно до п.п. 3 п. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», що не уможливлює виплату одноразової грошової допомоги з інших підстав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

21 березня 2018 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 8 травня 2018 року судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд всебічно і повно з'ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.

ОСОБА_1 з 1 вересня 1996 року по 6 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 7 листопада 2015 року по 5 жовтня 2017 року проходив службу в поліції, що підтверджується записами в трудовій книжці Серії АС № 547291 ОСОБА_1

Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 5 жовтня 2017 року № 248 о/с старшого сержанта ОСОБА_1 поліцейського взводу охорони обєктів та публічної безпеки № 1 батальйону №2 полку Управління поліції охорони у Львівській області було звільнено через хворобу за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону «Про Національну поліцію». Згідно вказаного наказу вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні складає 22 роки 07 місяців 16 днів.

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із запитом до Управління поліції охорони у Львівській області, в якому просив надати документ на підставі якого позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції.

2 січня 2018 року Управління поліції охорони у Львівській області надало відповідь ОСОБА_1 на вказаний запит, викладену у листі № 07/43/33/02-2018, в якому зазначило, що позивач на час звільнення не мав права на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому виплата одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону та постанова КМ України від 17.07.1992 № 393 на позивача не розповсюджується.

Позивач не погодившись з такими діями Управління поліції охорони у Львівській області звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається із довідки управління пенсійного фонду ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності з листопада 2017.

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, відповідно до якого позивач отримує пенсію по інвалідності (третя група інвалідності).

Суд при вирішенні спору виходив з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон).

Даний Закон та постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - постанова від 17 липня 1992 р. N 393) дійсно передбачають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні працівників. Однак, право на отримання такої допомоги виникає за наявності певних умов.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоровя, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше пяти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана норма права встановлює певні умови, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. Так, зазначена допомога виплачується особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також умовою виплати відповідної допомоги є звільнення зі служби за станом здоров'я.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в Управління поліції охорони у Львівській області та наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 5 жовтня 2017 року № 248 о/с був звільнений зі служби у зв'язку з хворобою за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону «Про Національну поліцію».

Як вбачається із довідки управління пенсійного фонду ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності з листопада 2017.

Згідно з статтею 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, відповідно до якого позивач отримує пенсію по інвалідності (третя група інвалідності). Отримання позивачем пенсії також підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, згідно якої ОСОБА_1 виплачується пенсійне забезпечення по інвалідності з листопада 2017 року по теперішній час.

Таким чином позивач підпадає під категорію осіб, визначених статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та інші закони України визначають осіб, які не є військовослужбовцями, проте мають право на пенсійне забезпечення в порядку та на умовах, передбачених для осіб, звільнених з військової служби.

Такий перелік осіб у ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» був замінений словосполученням «деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом».

Порядок та розміри одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби визначені постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 10 Порядку у редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_1 зі служби (05.10.2017), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановив суд, станом на час звільнення позивача зі служби, календарна вислуга років позивача склала складає 22 роки 07 місяців 16 днів.

Таким чином, ОСОБА_1 належить до осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а, отже, й допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 9 вказаного Закону.

Окрім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивач отримав право на пенсію після звільнення, оскільки ч. 1. ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам, а саме: особи, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоровя та які звільненні зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконання умов контракту командування за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, на переконання суду не набуття позивачем права на пенсію на день звільнення не може нівелювати його право на отримання зазначеної грошової допомоги за наявності у позивача вислуги повних 22 роки при необхідних 10 та більше.

Відповідно до пп. 4 п. 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України в місячний строк було доручено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Відповідно до преамбули, Порядок був прийнятий відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та не може суперечити йому.

Окрім того, суд звертає увагу, що частиною 3 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено коло осіб, яким не виплачується одноразова грошова допомога передбачена цією статтею, а саме: особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у звязку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у звязку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, повязане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Отже, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено вичерпний перелік осіб, яким не виплачується одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею.

Втім, ОСОБА_1 не входить до кола осіб, яким така допомога не виплачується, оскільки позивач був звільнений зі служби у зв'язку з хворобою за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону «Про Національну поліцію» та не підпадає під критерії визначені ч. 3 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Окрім того, суд не приймає до уваги доводи Управління поліції охорони у Львівській області, що на даний час проводиться оформлення документів щодо надання грошової допомоги позивачу відповідно до п.п. 3 п.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки виплата допомоги позивачу по інвалідності не є предметом даного позову.

З огляду на викладене та враховуючи, що право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби прямо передбачене ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров'я призначається у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічний розмір одноразової грошової допомоги для осіб, які звільняються зі служби за станом здоров'я, був визначений також п. 10 Порядку.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат в даному спорі відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобовязати Управління поліції охорони у Львівській області (79019, м. Львів, вул. Липинського, 44 ідентифікаційний код 40108887) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (79018, м. Львів, вул. Городоцька, 171/204, РНОКПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повний відпрацьований останній місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2018.

Суддя Р.М. Брильовський