Справа № 803/714/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року ЛуцькСправа № 803/714/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Луцьке об'єднане управління ПФУ, відповідач) про визнання дій щодо відмови у призначенні пенсії протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення з відповідною заявою, врахувавши до спеціального стажу роботи період з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року лікарем у санаторії-профілакторії комбінату «Волиньпромбуд».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки має достатній пільговий стаж роботи та досяг відповідного віку для призначення пільгової пенсії.

07 лютого 2018 року Луцьким об'єднаним управлінням ПФУ прийнято рішення №7/1, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу з тих підстав, що пільговий стаж становить 24 роки 1 місяць 16 днів. При цьому, зі змісту вказаного рішення випливає, що до пільгового стажу роботи не враховано стаж роботи з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року у санаторії-профілакторії комбінату «Волиньпромбуд», оскільки даний заклад не передбачений Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії з підстав не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року на посаді лікаря у санаторії-профілакторії комбінату «Волиньпромбум» протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки вказаний період роботи на відповідній посаді (лікаря), що дає право на пільгову пенсію, підтверджуються записами у трудовій книжці, а на день подання заяви відповідачу він досяг пенсійного віку та має достатній пільговий стаж роботи, що дає право на призначення пенсії згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Відповідно до ухвали судді від 23 квітня 2018 року розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

У відзиві на позов від 10 травня 2018 року за вих. №5192/06-13 відповідач позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що згідно з поданими ОСОБА_2 документами пільговий стаж позивача становить 24 роки 1 місяць 16 днів, а це є недостатнім для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зазначає, що до спеціального стажу роботи позивача не може бути включено період роботи з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року у санаторії-профілакторії комбінату «Волиньпромбуд», оскільки даний заклад не передбачений Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1436 від 26 лютого 2002 року). Відтак, дії Луцького об'єднаного управління ПФУ та рішення від 07 лютого 2018 року №7/1 відповідають нормам чинного законодавства.

З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 13 грудня 2017 року звернувся до Луцького об'єднаного управління ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за вислогою років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

07 лютого 2018 року Луцьке об'єднане управління ПФУ прийняло рішення № 7/1 про результати розгляду заяви від 13 грудня 2017 року, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю необхідного стажу (а.с.10).

З вказаного рішення вбачається, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 02 місяці 29 дні, а спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років станом на 01.12.2017 становить 24 роки 1 місяць 16 днів. Період роботи з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року у санаторії - профілакторії комбінату «Волиньпромбуд» не має підстав для зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на вислугу років, оскільки даний заклад не передбачений «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1436 від 26 лютого 2002 року).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 51 Закону 1788-XII визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Зокрема, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року «Про перелік основних закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», на пенсію за вислугу років мають право лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санаторно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

Водночас, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України №385 від 28.10.2002 року «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» не передбачено обмеження у призначенні пенсій медичним працівникам санаторіїв-профілакторіїв.

При цьому згідно з додатком №1 до наказу по Міністерству соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року №135, Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, в розділі II «Лікарі та інші медичні працівники», пункті 1) «Лікувально - профілактичні установи, установи охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичні установи», визначено перелік лікарняних установ, серед яких, зокрема, визначено, амбулаторно - поліклінічні установи всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, заклади швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські і фельдшерсько-акушерські пункти, медичні лабораторії та інші). Пунктом 2 примітки до Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в установах, організаціях і посадах, передбачених даним переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності установ і організацій.

Разом з тим, відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок): основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 усі записи внесені відповідно до норм чинного законодавства, засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця (а. с. 6-9).

Як слідує із трудової книжки, позивача з 01 серпня 1990 року працює лікарем-стоматологом. Зокрема, 02 серпня 1991 року прийнятий на посаду лікаря-стоматолога санаторія-профілакторія комбінату «Волиньпромбуд». 15 лютого 1994 року позивач звільнений з посади лікаря-стоматолога у зв'язку з ліквідацією організації на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відтак, період роботи позивача на даному підприємстві з 01 серпня 1990 року по 15 лютого 1994 року підтверджуються записами внесеними до його трудової книжки та не потребують додаткового відокремлення та підтвердження довідками, оскільки законодавством визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання відповідача на те, що підстав для зарахування вищевказаного періоду роботи до спеціального стажу не має, оскільки робота ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога санаторія-профілакторія комбінату «Волиньпромбуд» була пов'язана з наданням медичної допомоги та виконанням функцій лікаря, що і дає позивачу право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, пільговий стаж роботи ОСОБА_2 за періоди роботи з 01 серпня 1990 року по 15 лютого 1994 року сукупно з стажем роботи лікарем-стоматологом становить понад 25 років і підтверджується належними і достатніми доказами, в зв'язку з чим висновок відповідача про неможливість його зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пенсію за вислугу років, на думку суду, є протиправним.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач - Луцьке об'єднане управління ПФУ як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які підтверджують правомірність дій щодо прийняття рішення № 7/1 від 07 лютого 2018 року в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд у разі задоволення позову може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відтак, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII позивач набув необхідний спеціальний стаж.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання таких дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 7/1 від 07 лютого 2018 року про результати розгляду заяви від 13 грудня 2017 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та зобов'язання відповідача призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, зарахувавши до спеціального стажу роботи період роботи з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року лікарем у санаторії-профілакторії комбінату «Волиньпродбуд», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто, з 13 грудня 2017 року.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений згідно з квитанцією від 18 квітня 201 року №1452/з3.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 7/1 від 07 лютого 2018 року про результати розгляду заяви від 13 грудня 2017 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 40370530) призначити та виплачувати з 13 грудня 2017 року ОСОБА_1 (43000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи період роботи з 02 серпня 1991 року по 15 лютого 1994 року лікарем у санаторії-профілакторії комбінату «Волиньпродбуд».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (43000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 40370530) судові витрати у розмірі 704 грн 80 коп. (сімсот чотири грн 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк