Справа № 694/380/18
Суддя: Сакун Д. І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/380/18
провадження 2-а/694/16/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.05.2018 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д. І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора СКПП №2 Чигиринської ВП СВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2018 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшов даний адміністративний позов, в якому позивач просить скасувати Постанову серії БР №643037 від 25.03.2018 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. та провадження по адміністративній справі у відношенні нього закрити.

Позивач мотивує свій позов тим, що 25.03.2018р. о 20год 40хв. в м. Черкаси по вул. Смілянській 148 інспектором СКПП №2 Чигиринської ВП СВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 винесено постанову серії БР №643037 про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме: керуючи автомобілем NISSAN QASHQAI, номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Смілянській, 148 в м. Черкаси проїхав на світлофор на заборонений жовтий сигнал, чим порушив п. 8.7.3. «г» ПДР України. Позивач посилається на те, що вказаний світлофор працював в жовтому миготливому режимі. Вказує, що у дійсності він був зупинений відповідачем для перевірки документів і жодних протоколів відповідач не складав, а позивач відповідно не розписувався. Вказана постанова була отримана позивачем засобами поштового звязку 28.03.2018р. рекомендованим листом.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позов підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату, місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Суд, розглянувши адміністративну справу, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У суді встановлено, що відповідно до постанови серії БР №643037від 25.03.2018 в справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором СКПП №2 Чигиринської ВП СВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3, ОСОБА_2 25.03.2018р. о 20год 40хв. в м. Черкаси по вул. Смілянській 148, керував транспортним засобом NISSAN QASHQAI, номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Смілянській, 148 в м. Черкаси проїхав на світлофор на заборонений жовтий сигнал, чим порушив п. 8.7.3. «г» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. До ОСОБА_2. було застосоване адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 425,00 грн. .

Згідно з посвідченням водія серії ВХХ №294493 від 01.11.2014, виданим Центром ДАІ 7103, ОСОБА_2 має право керування транспортними засобами категорії В1, В, С1, С. (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК №331425, власником автомобіля NISSAN QASHQAI, номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_2. (а.с.5).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вимоги ст. 69 КАС України передбачають, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. .Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, інспектор СКПП №2 Чигиринської ВП СВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №643037від 25.03.2018, відповідно до якої ОСОБА_2. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. В постанові зазначено, що ОСОБА_2. 25.03.2018р. о 20год 40хв. в м. Черкаси по вул. Смілянській 148, керував транспортним засобом NISSAN QASHQAI, номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Смілянській, 148 в м. Черкаси проїхав на світлофор на заборонений жовтий сигнал, чим порушив п. 8.7.3. «г» ПДР України.

Відповідно до п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Пунктом 16.8 Правил дорожнього руху України визначено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Означений пункт ПДР України носить інформаційний характер .

Пунктом 8.10 ПДР України визначено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 5.62, якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Таким чином, зобов'язальний характер має п. 8.10 ПДР України, який не інкримінований у вину ОСОБА_2 інспектором СКПП №2 Чигиринської ВП СВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 у постанові про накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_2 у своїх поясненнях визнав, що у місці та час, вказаних у оскаржуваній постанові він рухався на зелений сигнал світлофору, але завершив проїзд на жовтий миготливий сигнал.

Відповідно до п. 8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аналогічна правова позиція викладена і у Конвенції від 8 листопада 1968 року "Про дорожні знаки та сигнали"

У оскаржуваній постанові інспектором не вказані відомості про те, що у ОСОБА_2 була можливість зупинити керований ним транспортний засіб, не вдаючись до екстреного гальмування, а також не вказано фактів, які свідчили б про те, що ОСОБА_2 не забезпечив безпеку дорожнього руху, розпочавши рух на зелений сигнал і завершуючи маневр на жовтий сигнал світлофору.

Суду не надані докази, які вказують на порушення водієм ОСОБА_2 в час та за обставин, вказаних в оскаржуваній постанові, Правил дорожнього руху України, які тягнуть за собою відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Закону України «Про національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов'язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року, постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КУпАП. Таким чином, суд вважає, що інспектор СКПП №2 Чигиринської ВП СВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 уповноважений, розглядати зазначені в ній порушення та приймати рішення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, та відповідно накладати адміністративні стягнення у вигляді штрафу на місці вчинення правопорушення.

В ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за дорожнім рухом.

Пунктом 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач вказує, що не порушував ПДР України, а відповідач не встановив, чи був винен у правопорушенні саме позивач.

Жодних доказів того, що відповідач правомірно та на основі достатніх доказів притягнув позивача до адміністративної відповідальності до суду не надав.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи у тексті оскаржуваної постанови не зазначено, що правопорушення зафіксовано технічними засобами, відсутні покази свідків, або ж інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП. Отже, наявні у справі матеріали не доводять вини позивача у вчинені інкримінованого йому правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Так, в додатку 5 до Інструкції наведена типова постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Оскаржувана постанова відповідає вимогам, викладеним до постанови про накладення адміністративного стягнення.

На зворотному боці постанови про адміністративне правопорушення наявний текст ч.1 ст. 63 Конституції України та ч.1 ст. 268 КУпАП. Однак в тексті постанови відсутній підпис ОСОБА_4 про те, що його було ознайомлено з його правами, передбаченими ч.1 ст. 63 Конституції України та ч.1 ст. 268 КУпАП, тому з тексту постанови неможливо сказати, чи був позивач ознайомлений зі своїми правами, чи ні. Що відповідно також порушує права позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оскільки відповідач не надав до суду жодних доказів того, що він правомірно, на основі обєктивно та повно досліджених доказів виніс оскаржувану постанову, та доказів того, що він ознайомив позивача з його правами, передбаченими ч.1 ст. 63 Конституції України та ч.1 ст. 268 КУпАП, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в цій частині.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про закриття справи про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Поряд із цим даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Отже позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають

Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 6-9, 72-77, 139, 242-246, 255, 286, 295 КАС України, ст.ст. 7, 222, 251,254,258, 268, 288 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії БР №643037 від 25.03.2018 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. скасувати.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Звенигородського районного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.І. Сакун