Справа № 826/3961/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 травня 2018 року 12:36 № 826/3961/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк»

до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2016 №,

за участю:

представника позивача - Драненка Я.В,

представника відповідача - Івахненка С.О.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17 травня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2016 №.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 21.11.2016 №663/26-55-12-05, прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2016 № за затримку на 1 календарний день сплати податкового зобов'язання в сумі 56 725, 80 грн., яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% - у сумі 5 672, 80 грн. Так, позивач зазначає, що камеральна перевірка була проведена з порушенням норм податкового законодавства, крім того податкове повідомлення-рішення від 23.03.2015 №2 про застосування штрафних санкцій в сумі 56 725, 80 грн. не існує і позивачеві не направлялось.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 21.11.2016 №663/26-55-12-05 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 21.11.2016 №, зазначивши, що позивачем прострочена строк сплати грошового зобов'язання терміном на 1 день, що підтверджується копією витягу з інтегрованої картки платника податків за 2015 рік.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» з питань своєчасності сплати податків до бюджету.

Перевіркою встановлено порушення публічним акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» термінів сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у розмірі 56 725, 80 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 21.11.2016 №663/26-55-12-05 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2016 №, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% - у сумі 5 672, 80 грн. за затримку на 1 календарний день сплати податкового зобов'язання в сумі 56 725, 80 грн..

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 21.11.2016 №000663120, звернувся з відповідною скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, проте останній листом від 21.12.2016 №26640/10/26-15-10-01-35 залишив скаргу позивача без розгляду.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 02.03.2017 №4376/6/99-99-11-03-01-25 залишено без розгляду скаргу позивача на податкове повідомлення-рішення віл 21.11.2016 № та на рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21.12.2016 №26640/10/26-15-10-01-35, а відповідну скаргу повернуто позивачу.

Публічне акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 21.11.2016 №, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій) (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 76.1 статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Згідно з пунктом 76.2 цієї ж статті порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу, пунктом 86.2 якої передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами податкового органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

В силу вимог пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів з питань проведення камеральних перевірок, урегульовані Податковим кодексом України. Так, розділ ІІІ «Податок на прибуток підприємств» цього Кодексу визначає право податкового органу на проведення камеральних перевірок з питань адміністрування податку на прибуток і не містить граничних строків проведення таких перевірок. У свою чергу, таке обмеження випливає з положень статті 102 Податкового кодексу України зі строком у 1095 днів.

Дана позиція узгоджується з позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеною в постанові від 09.02.2016 №826/3285/15.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивача стосовно порушення контролюючим органом строків проведення камеральної перевірки є безпідставними, а тому не бере їх до уваги та вважає, що камеральну перевірку публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» було проведено на підставі та в межах норм чинного Податкового кодексу України, а тому, як вбачається з матеріалів справи, відповідні порушення, на які вказує позивач, з боку контролюючого органу - відсутні.

Стосовно тверджень повивача, що камеральну перевірку, за наслідками якої винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проведено за період, який вже перевірявся і порушень за відповідний період встановлено не було, суд не приймає до уваги, оскільки відповідних доказів суду не надано. Так, в матеріалах справи відсутні докази здійснення планової/позапланової перевірки позивача саме з питань своєчасної сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом за відповідний період.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 21.11.2016 № винесене контролюючим органом у зв'язку з порушенням термінів сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у розмірі 56 725, 80 грн.

Згідно із підпунктом 16.1.2 та підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, та платник податку несе відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податку та дотримання вимог податкового законодавства.

Згідно із статтею 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Статтею 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Приписами статті 37 Податкового кодексу України визначено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються Кодексом або законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з нормами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом (пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України).

Пунктом 126.1. статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом було винесено позивачу податкове повідомлення-рішення від 19.03.2015 №2 на загальну суму 115 188, 00 грн., яке частково було погашено наявною на початок 2015 року переплатою, проте у зв'язку з порушенням термінів сплати вказаного грошового зобов'язання в частині, що залишилась непогашеною, строком на 1 день, та з урахуванням рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26.10.2016 №22920/10/26-15-10-01-35, контролюючим органом здійснено камеральну перевірку позивача, складено акт перевірки від 21.11.2016 №663/26-55-12-05 та винесено оскаржуване в даному випадку податкове повідомлення-рішення від 21.12.2016 №, яким за затримку на 1 календарний день сплати податкового зобов'язання в сумі 56 725, 80 грн., позивачеві нараховано штраф у розмірі 10% - у сумі 5 672, 80 грн.

При цьому позивач зазначає, що визначена податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2015 №2 сума грошового зобов'язання була сплачена публічним акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» у встановлені законодавством строки, що підтверджується платіжним дорученням від 24.03.2015 №36781.

Проте суд звертає увагу, що платіжне доручення від 24.03.2015 №36781, на яке посилається позивач, не містить жодних доказів щодо проведення відповідного платежу банком. Так, вказане платіжне доручення не містить ані печатки банку, ані підпису уповноваженої особи банку, яка здійснює відповідні дії щодо прийняття платежу та навіть не містить підпису платника, що в свою чергу не відповідає вимогам, встановленим Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 №22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті». Доказів відповідності даної копії платіжного доручення оригіналу - немає, оригінал для огляду не наданий.

З огляду на наведене, суд не може оцінювати даний доказ (платіжне доручення від 24.03.2015 №36781) як належний доказ сплати грошового зобов'язання.

Проте, суд також звертає увагу на витяг з інтегрованої картки платника податків - публічного акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» за 2015 рік, завіреного підписом представника державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Івахненка С.О., де зазначено, що повна оплата за податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2015, включаючи штрафні санкції, відбулась 30.03.2015, тобто з порушенням граничних строків сплати терміном в 1 день, зворотного представником позивача в процесі розгляду справи не доведено.

При цьому, в картці особового рахунку платника податків (позивача) вказано інші, ніж зазначено позивачем, реквізити платіжного доручення, відповідно до якого здійснено погашення боргу -30.03.2015 №45897, яке суду надано не було.

Отже, позивачем не було надано суду жодного належного доказу на підтвердження вчасної сплати грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2015 №2.

У зв'язку з наведеним, суд погоджується з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки від 21.11.2016 №663/26-55-12-05 та вважає їх обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 21.11.2016 № таким, що винесене на підставі та в межах норм Податкового кодексу України.

При цьому, суд наголошує на наявності описки в акті камеральної перевірки від 21.11.2016 в частині зазначення дати податкового повідомлення-рішення №2, щодо якого позивачем своєчасно не сплачено суму узгодженного податкового зобов'язання (вказано дату 23.03.2015 замість вірної - 19.03.2015). Проте зазначена описка в акті камеральної перевірки не вплинула на правильність встановленого контролюючим органом порушення, а документи, додані позивачем до позовної заяви свідчать про обізнаність позивача із податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2015 №2 щодо якого і встановлено факт несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов'язання.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 21.05.2018.