Справа № 825/1567/18
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року Чернігів Справа № 825/1567/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Вершняк Л.Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів Дарди О.М., Отроди Т.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в частині не складення та не направлення до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо можливості проведення виплати грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ОСОБА_4 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 253449,00 грн., на підставі статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII, яка діяла на момент встановлення їй інвалідності 1-ї групи та в частині невиплати ОСОБА_4 253449,00 грн. цієї допомоги;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в частині не затвердження висновку щодо можливості проведення виплати грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ОСОБА_4 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 253449,00 грн., на підставі статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII, яка діяла на момент встановлення їй інвалідності 1-ї групи та в частині не перерахування на рахунок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області коштів в сумі 253449,00 грн. для виплати їх ОСОБА_4;

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, з урахуванням сум раніше виплаченої ОСОБА_4 допомоги, скласти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо можливості проведення виплати грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ОСОБА_4 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 253449,00 грн., на підставі статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VІІІ, яка діяла на момент встановлення їй інвалідності 1-ї групи;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України, з урахуванням сум раніше виплаченої ОСОБА_4 допомоги, затвердити висновок щодо можливості проведення виплати грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ОСОБА_4 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 253449,00 грн., на підставі статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII, яка діяла на момент встановлення їй інвалідності 1-ї групи;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України перерахувати на рахунок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області кошти в сумі 253449,00 грн. для виплати ОСОБА_4 грошової допомоги у зв'язку зі встановленням їй 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків;

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_4 253449,00 грн. грошової допомоги у зв'язку зі встановленням їй 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має право на перерахунок та отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням 1-ї групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків у розмірі, встановленому статтею 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Вказує, що відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 751/9200/16-а, на підставі затвердженого Міністерством оборони України висновку про призначення одноразової грошової допомоги їй була проведена виплата вказаної допомоги, однак відповідачами в частині визначення розміру грошової допомоги застосовано постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» № 707 від 12.04.2007, яка суперечить в цій частині статті 23 Закону України «Про міліцію».

Представник відповідача, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 751/9200/16-а УМВС України в Чернігівській області було підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, який 23.02.2017 було затверджено директором ДФОП МВС України та прийнято рішення про призначення грошової допомоги ОСОБА_4 в сумі 36389,25 грн. Вказує, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, з яким погодився і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 29.03.2017, про наявність достатніх та необхідних правових підстав для зобов'язання МВС України прийняти рішення про призначення позивачу спірної допомоги у відповідності до умов та розміру, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, в редакції, яка була чинною станом на квітень 2015 року.

Представник відповідача, Міністерства внутрішніх справ України, подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що МВС України на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 751/9200/16-а затвердило висновок про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у відповідності до законодавства, яке було чинним на момент встановлення позивачу інвалідності І групи, з урахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні ІІ групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Представником позивача було подано відповідь на відзиви відповідачів, в якій зазначив, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а в резолютивній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 751/9200/16-а зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області вчинити дії щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у відповідності до законодавства, яке було чинним на момент встановлення їй інвалідності І групи, з урахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні ІІ групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків. Натомість, одноразову грошову допомогу було нараховано та сплачено в розмірі меншому, ніж встановлено законом, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12.04.2007, а не діючої на момент встановлення інвалідності нової редакції статті 23 Закону України «Про міліцію».

Вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 18.05.1998 звільнена з посади начальника кабінету профілактики медвитверезника при ЧМУ УМВС України в Чернігівській області.

У 1998 році позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та 60 % втрати працездатності від травм, отриманих при виконанні службових обов'язків у період проходження служби, в зв'язку з чим виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 14661,75 грн (а.с. 12, 105-109).

16.04.2015 за результатами повторного огляду позивачу було встановлено І групу інвалідності від травм, отриманих при виконанні службових обов'язків у період проходження служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 16.04.2015 серії АВА № 012186 (а.с. 99).

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 30.04.2015 серії АГ № 0003561 позивачу встановлено 85 % втрати працездатності від травм, отриманих при виконанні службових обов'язків (а.с. 9).

В подальшому, позивач звернулась до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги в зв'язку зі зміною групи інвалідності, однак Міністерством внутрішніх справ України 11.05.2016 було відмовлено в погодженні висновку УМВС України в Чернігівській області про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» (а.с. 69).

Дану відмову було оскаржено позивачем в судовому порядку та постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.11.2016 у справі № 751/9200/16-а за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено повністю, визнано протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 289838,25 грн. (а.с. 100-104).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.11.2016 в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 289838,25 грн. скасовано, позовні вимоги про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у зв'язку зі встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 289838,25 грн. задоволено частково, зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області вчинити дії щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням І групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у відповідності до законодавства, яке було чинним на момент встановлення їй інвалідності І групи, з урахуванням сум виплаченої допомоги при встановленні ІІ групи інвалідності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, в задоволенні іншої частині зазначених позовних вимог відмовлено. В іншій частині постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.11.2016 залишено без змін (а.с. 105-109).

Листом № 205/124/21/01-2017 від 17.02.2017 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 направило до Міністерства внутрішніх справ України матеріали для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням І групи інвалідності ОСОБА_4 для розгляду та прийняття рішення по суті (а.с. 70).

23.02.2017 директором ДФОП МВС України було затверджено висновок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі встановлення інвалідності на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 по справі № 751/9200/16-а, яким відповідно до пункту 1.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 призначена одноразова грошова допомога в розмірі 51051,00 грн., з урахуванням раніше виплаченої суми 14661,75 грн. сума одноразової грошової допомоги до виплати складає 36389,25 грн. (а.с. 73).

Кошти в сумі 36389,25 грн. були виплачені Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області позивачу, що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 25.09.2017 (а.с. 77).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, третьої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом у зв'язку з неповним виконанням відповідачами судового рішення по справі № 751/9200/16-а, яке набрало законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

В силу статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Однак право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Як встановлено з пояснень представників відповідачів, вони вважають, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 виконана в повному обсязі, разом з тим, на думку позивача, рішення суду суб'єктами владних повноважень не виконано в частині недоплати в сумі 253449,00 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3, абзаці 2 пункту 4 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Згідно з положеннями частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина шоста статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов, оскільки суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення.

Таким чином, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об'єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 у справі № 759/19739/15-а.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи невиконання) постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 751/9200/16-а, то відповідно ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити повністю.

Щодо клопотання позивача встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 14000, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (проспект Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000, ), Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.05.2018.

Суддя Н.М. Баргаміна