Справа № 816/60/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: А.О. Чеснокова

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

16 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/60/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Макаренко Я.М., Мінаєвої О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Чеснокова А.О.) від 27.02.2018 р. (повний текст рішення виготовлений 05.03.2018 р.) по справі № 816/60/18

за позовом ОСОБА_2

до Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 25.04.2017 р. по 04.01.2018 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 р. по справі № 816/60/18 позовні вимоги задоволено: зобов'язати Глобинську районну державну адміністрацію () нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (рнок НОМЕР_1, р/р № 9100 в ПАТ «Приватбанк», код банку 14360570, МФО 305299, картковий рахунок 6762 4683 1516 3844) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 25 квітня 2017 року по 12 лютого 2018 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з 13.05.2015 р. по 25.04.2017 р. перебував у трудових правовідносинах з Глобинською РДА. Розпорядженням голови Глобинської РДА від 25.04.2017 р. № 94-К ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника голови Глобинської РДА (а.с. 63).

Також судом першої інстанції встановлено, що 03.11.2017 р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Глобинської РДА щодо невиплати йому добових витрат на відрядження за 03.02.2017 р., 15.02.2017 р., 17.02.2015 р., 20.02.2017 р., 28.02.2017 р., 06.03.2017 р., 15.03.2017 р., 17.03.2017 р., стягнення вищевказаних витрат на загальну суму 240,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 р. у справі № 816/1940/17, яка набрала законної сили 19.12.2017 р., позовні вимоги задоволено: визнано протиправною бездіяльність Глобинської РДА щодо невиплати ОСОБА_2 добових витрат на відрядження за 03.02.2017 р., 15.02.2017 р., 17.02.2015 р., 20.02.2017 р., 28.02.2017 р., 06.03.2017 р., 15.03.2017 р., 17.03.2017 р.; стягнуто з Глобинської РДА на користь ОСОБА_2 добові витрати на відрядження за 03.02.2017 р., 15.02.2017 р., 17.02.2015 р., 20.02.2017 р., 28.02.2017 р., 06.03.2017 р., 15.03.2017 р., 17.03.2017 р. в загальній сумі 240,00 грн.

Посилаючись на встановлений судовим рішенням факт порушення відповідачем його права на отримання повного розрахунку в день звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить зобов'язати Глобинську РДА нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 25.04.2017 р. (дата звільнення) по 04.01.2018 р. (день звернення до суду з цим позовом).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивача звільнено 25.04.2017 р., а повний розрахунок з ОСОБА_2 проведено 12.02.2018 р., судом визнано за необхідне з метою повного та всебічного захисту прав позивача зобов'язати Глобинську РДА нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період: з 25.04.2017 р. (день звільнення) по 12.02.2018 р. (дата фактичної виплати усіх належних звільненому працівнику сум).

Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що про порушення свого права на отримання добових витрат на відрядження ОСОБА_2 дізнався при отриманні листа Глобинської РДА від 01.09.2017 р. вих. № 1905/01-46, яким позивачу направлені копії Звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт ОСОБА_2 та повідомлено, шо у звязку з тим, що подані Звіти заповнені з порушенням Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841, то вони не підлягали оплаті.

В той же час, 01.11.2018 р. ОСОБА_2 подано позовну заяву про визнання протиправною бездіяльності Глобинської РДА та стягнення коштів. До даної позовної заяви прикладалась копія листа Глобинської РДА від 01.09.2017 р. вих. № 1905/01-46, а 21.11.2017 р. Полтавським окружним адміністративним судом винесено постанову по справі № 816/1940/17 про визнання протиправної бездіяльності та стягнення з Глобинської районної державної адміністрації добові витрати на відрядження в сумі 240,00 грн.

При цьому, апелянт зазначив, що одночасно із подачею адміністративного позову про стягнення добових витрат на відрядження ОСОБА_2 можливе було подання позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Проте, з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 звернувся лише 04.01.2018 р., що на думку апелянта свідчить про те, що позивач пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі (постанова Верховного Суду України від 17.07.2015 р. у справі № 21-8а15).

Питання порядку стягнення середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні врегульовано Кодексом законів про працю України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 р. (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Положеннями ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, де частиною першою передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст ч. 2 ст. 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 26.10.2016 р. по справі № 6-1395цс16 та Верховного Суду, викладеними в постанові від 01.03.2018 р. по справі № 806/1551/17.

Таким чином, позивачем не пропущено строку звернення до суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі також послався на те, що при винесенні рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи представника відповідача, що у звязку з відсутністю в рішенні реквізитів для сплати стягнутих коштів та з метою добровільного виконання рішення, Глобинською районною державною адміністрацією направлено ОСОБА_2 лист від 25.12.2017 № 2858/01-57 про надання реквізитів для сплати добових витрат на відрядження. Також, судом не взято до уваги твердження відповідача щодо не здійснення ОСОБА_2 дій для забезпечення виконання рішення, не подано заяву та виконавчий лист до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Зі змісту постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 р. у справі № 816/1940/17 вбачається, що вказаним рішенням, зокрема, стягнуто з Глобинської РДА на користь ОСОБА_2 добові витрати на відрядження за 03.02.2017 р., 15.02.2017 р., 17.02.2015 р., 20.02.2017 р., 28.02.2017 р., 06.03.2017 р., 15.03.2017 р., 17.03.2017 р. в загальній сумі 240,00 грн., що свідчить про те, що саме відповідач зобовязаний в першу чергу вчиняти всі можливі дії щодо виконання судового рішення.

Таким чином, посилання апелянта на об'єктивну неможливість перерахування позивачу належних йому сум витрат на відрядження через відсутність у Глобинської РДА відомостей про актуальні банківські реквізити ОСОБА_2, є безпідставним, оскільки відповідач не був позбавлений можливості отримати необхідну для виконання своїх обов'язків інформацію.

Крім того, суд першої інстанції правильно встановлено, що посилання відповідача на факт направлення позивачу листа від 25 грудня 2017 року з проханням повідомити банківські реквізити є недоведеними, оскільки відповідачем доказів отримання ОСОБА_2 даного листа не надано.

В той же час, фактично правильно вирішивши позовні вимоги, судом першої інстанції помилково зазначену дату, з якої з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку.

Так, судовим розглядом встановлено, що розпорядженням голови Глобинської РДА від 25.04.2017 р. № 94-К ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника голови Глобинської РДА.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Наведене свідчить про те, що дата 25.04.2017 р. була останнім робочим днем ОСОБА_2, а тому першим днем затримки розрахунку є наступний день після звільнення, тобто 26.04.2017 р.

Згідно ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 р. по справі № 816/60/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 р. по справі № 816/60/18 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 р. по справі № 816/60/18 змінити шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов'язати Глобинську районну державну адміністрацію () нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (рнок НОМЕР_1, р/р № 9100 в ПАТ "Приватбанк", код банку 14360570, МФО 305299, картковий рахунок 6762 4683 1516 3844) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 26 квітня 2017 року по 12 лютого 2018 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 р. по справі № 816/60/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21.05.2018 року.