Справа № 263/5189/17
Суддя: Ковтуненко В. О.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2а/269/9/2018
Провадження 263/5189/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко Д.В.,

при секретарі Турчиній Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_1 про припинення одержуваної допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері; визнання за ОСОБА_1 право на перерахунок з січня 2016 року одержуваної допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері у зв'язку із зміною порядку визначення її розміру відповідно до ч.1 ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»; зобов'язання Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради виплатити ОСОБА_1 допомогу на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері з січня 2016 року по червень 2016 року включно; визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради щодо не прийняття рішення у встановлений законом строк рішення про призначення ОСОБА_1 державної допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері за заявою від 23 червня 2016 року; зобов'язання Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради прийняти рішення з питання призначення ОСОБА_1 допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинокій матері та зобов'язання виплатити таку допомогу з червня 2016 року по грудень 2016 року.

На обґрунтування позову посилається на те, що 23 червня 2016 року вона звернулась до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради із заявою про призначення допомоги одинокій матері на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак заяву з додатками відмовились приймати, до заяви була додана декларація про доходи. Через це ОСОБА_1 усі документи спрямувала поштою, рекомендованим листом, який було отриманий 29 червня 2016 року. Однак заява не була належними чином опрацьована спеціалістами Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради згідно з інструкцією щодо порядку оформлення і введення особових справ отримувачів соціальної допомоги, а саме: не була здійснена та призначена допомога, ні оформлена офіційна відмова на призначення вищезазначеної допомоги, жодного документу від відповідача про прийняте рішення позивач не отримувала. Зазначила, що отримувала допомогу на дитину до грудня 2015 року. З січня 2016 року виплата допомоги одинокій матері припинилась. Вважає такі дії неправомірними.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2017 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі та призначено до розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2018 року замінено позивача з Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на його правонаступника - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє після 15 грудня 2017 року.

Позивач та її представник надали заяви про розгляд справи без їх участі, вимоги підтримала, наполягали на задоволенні.

Представник відповідача Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що порядок призначення та виплати допомоги одиноким матерям регулюються Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції від 24 грудня 2015 року та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ №1751 від 27 грудня 2001 року. Виплати допомоги одинокій матері ОСОБА_1 у мінімальному розмірі з 01 січня 2016 року була припинена у зв'язку із внесенням змін до ст.18-3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ. Для продовження виплати допомоги з січня 2016 року позивачу необхідно було звернутись до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради із заявою та декларацією у період з січня по березень 2016 року, однак позивач не звернулась із вказаними документами у зазначений вище строк, тому виплата була припинена. У червні 2016 року Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради отримано від ОСОБА_1 лист із заявою про призначення допомоги одиноким матеріям, однак ст.6 Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що документи необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги особисто. Таким чином, у Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради не було законних підстав для прийняття до виконання лист, який направлений позивачем поштою із заявою про призначення/поновлення виплат. Жодних підтверджень щодо особистого звернення її до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради із зазначеною заявою та необхідними для призначення допомоги документами як в матеріалах справи, доданих до позову документів, так і у Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради немає. Крім того, оскільки постановою КМУ №1881 від 25 грудня 2015 року були внесенні зміни до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, яким встановлено, що якщо за зверненням допомоги за новими правилами звернулись громадяни з січня 2016 року по 31 березня 2016 року, то допомога буде нарахована саме з 01 січня 2016 року. У випадку звернення за допомогою після 31 березня 31 березня 2016 року, нарахування допомоги вже буде з дати звернення. Чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини визначено обов'язкову умову призначення саме з 01 січня 2016 року допомоги одинокій матері, тобто звернення за її призначенням не пізніше ніж до 31 березня 2016 року. Тобто, у даному випадку визначальним є те, що закон не передбачає права Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради поновити зазначений строк, а тому це в силу ч.1 ст.19 Конституції України вбачає відсутність можливості його поновлення, оскільки це не передбачене законом. Таким чином, зазначений строк є присічним, тобто можливість його поновлення законом не передбачена. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого 11 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №140, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Відповідно до довідки про отримання (недоотримання) допомоги від 10 вересня 2012 року №8370 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради, з 01 лютого 2005 року до 31 січня 2023 року призначено допомогу одиноким матерям на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 червня 2016 року ОСОБА_1 спрямовано на адресу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради рекомендованим листом документи, який було отриманий 29 червня 2016 року.

Відповідно до довідки про отримання (недоотримання) допомоги від 19 липня 2017 року №6473ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, з 01 січня 2017 року до 01 липня 2017 року призначено допомогу одиноким матерям на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі дій, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2811-ХІІ громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із частиною першою статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

За приписами частини першої статті 18-3 Закону № 2811-ХІІ (у редакції Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2016) допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. При цьому, до набрання чинності Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частина перша статті 18-3 Закону № 2811-ХІІ передбачала, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, порівняльний аналіз редакцій частини першої статті 18-3 Закону № 2811-ХІІ дає підстави дійти висновку про те, що з 01.01.2016 законодавством не передбачено мінімального розміру допомоги на дітей одиноким матерям і такий розмір вираховується як різниця між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, тобто, розмір допомоги напряму залежить від середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Як передбачено частиною четвертою статті 1 Закону № 2811-ХІІ, Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 Порядку № 1751 цей Порядок визначає умови призначення і виплати таких видів державної допомоги сім'ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»: допомога на дітей одиноким матерям (пункти 33 - 38 цього Порядку).

Згідно із абзацом першим пункту 33 Порядку № 1751 відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

За приписами абзацу першого пункту 34 Порядку № 1751 (у редакції, чинній до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1181 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України») допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як передбачено абзацом першим пункту 34 Порядку № 1751 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1181 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 15.01.2016) допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

За правилами абзацу другого пункту 34 Порядку № 1751 середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім'ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв'язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім'ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 36 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі.

14 грудня 2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 30 листопада 2016 року № 890, відповідно до якої абзац другий пункту 36 Порядку № 1751 викладено у такій редакції: «Допомога виплачується протягом шести календарних місяців».

Крім того, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1181 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 15 січня 2016 року, установлено, що для громадян, які звернуться у період з січня по березень 2016 року за наданням допомоги на дітей одиноким матерям та тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, зазначені допомоги призначаються з 1 січня 2016 року на умовах, визначених пунктами 2 і 15 розділу I Закону України від 24 грудня 2015 р. № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Суд, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, погоджується із доводами відповідача про те, що оскільки позивач не звернулась із заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про призначення допомоги на дітей одиноким матерям на ОСОБА_3 в період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, який встановлений пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1181 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та є присічним, тобто можливість його поновлення законом не передбачена. Значення такого строку полягає у тому, щоб припинити дію за певних обставин. Присічні строки - це не звичайні строки здійснення суб'єктивних прав, а особливі строки, зі спливом яких присікається існування суб'єктивного права. Таким чином, закінчення присічного строку призводить до припинення суб'єктивних прав і обов'язків.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача у питаннях призначення та виплати позивачу допомоги на дітей одиноким матерям, тому у задоволенні взаємопов'язаних позовних вимог належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-6, 8-10, 73-78, 241-246, 250, 263 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, адреса мешкання: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3.

Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради Код , юридична адреса: пр. Металургів, буд.35, м. Маріуполь, Донецька область.

Суддя В.О.Ковтуненко