Справа № 743/1023/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2018 року

Київ

справа №743/1023/16-а

провадження №К/9901/16129/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 743/1023/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Чернігові Департамету патрульної поліції, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Біленка Сергія Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Біленка Сергія Олеговича на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 3 січня 2016 року (головуючий суддя Сташків В.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року (колегія суддів: головуючий Коротких А.Ю., судді Ганечко О.М., Літвінова Н.М.),

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Біленка С.О. (далі - Інспектор поліції), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 № 662806 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП).

Суд першої інстанції залучив до розгляду справи Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції (далі - Управління патрульної поліції) як другого відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» є неправомірним, оскільки вказаний дорожній знак розміщено з порушенням пункту 10.2.4 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014». Зокрема позивач вказав на те, що цей дорожній знак розташований таким чином, що одна частина заїзду до місця для паркування (куди він заїжджав, повернувши ліворуч) розташована перед знаком, а інша - після знаку. На лівому узбіччі дороги знаку 4.1 «Рух прямо» немає, що з урахуванням наведеного свідчить про порушення правил розташування дорожніх знаків.

Ріпкинський районний суд Чернігівської області постановою від 3 січня 2017 року позовні вимоги задовольнив частково.

Постанову інспектора роти № 3 БУПП в м. Чернігові ДПП Біленка С.О. від 12 серпня 2016 року (серії ПС2 № 662806) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КпАП та скасував.

У задоволенні решти вимог - відмовив.

Крім того, за тією ж постановою суд першої інстанції присудив позивачу судовий збір в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 лютого 2017 року залишив постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області в цій справі без змін.

У касаційній скарзі Інспектор поліції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги відповідач, серед іншого, зазначив, що висновок судів про те, що дорожній знак 4.1 «Рух прямо» на проспекті Миру в м. Чернігові біля ринку «Бойова» розміщений з порушенням встановлених правил є помилковим, а спірну постанову прийнято правомірно.

Також Інспектор поліції вказав на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з Управління патрульної поліції судовий збір, який у цій категорії справ сплаті не підлягає, а крім того, Управління не є юридичною особою і не має власник казначейських рахунків.

Ухвалою від 25 квітня 2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З початком роботи Верховного Суду касаційну скаргу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду. Ухвалою від 7 лютого 2018 року суддя-доповідач цього суду ухвалою прийняв її до провадження.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 12 серпня 2016 року Інспектор патрульної поліції виніс щодо позивача постанову серії ПС2 № 662806 у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 грн.

Відповідно до цієї постанови, 12 серпня 2016 року о 09 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Ауді А-6», державний номерний знак НОМЕР_1, в місті Чернігові по проспекту Миру, ОСОБА_1, заїжджаючи на парковку ринку «Бойова», в порушення вимог розділу 33 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не виконав вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та повернув ліворуч.

Спору щодо фактичних обставин у сторін не було. Підставою для звернення до суду є різна правова оцінка дій позивача при виконанні повороту ліворуч на проспекті Миру в м. Чернігові поблизу ринку «Бойова» за наявності дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо».

Суди попередніх інстанцій, дослідивши надані сторонами фотографії місця правопорушення та схему організації дорожнього руху біля заїзду на майданчик для паркування біля ринку «Бойова», надану Комунальним шляхо-будівельним підприємством Чернігівської міської ради, констатували, що знак 4.1 «Рух прямо» біля заїзду на парковку ринку «Бойова» по проспекту Миру в місті Чернігові, зі сторони загальноосвітньої школи № 11, розміщено з порушенням п. 10.2.4 Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014. Відповідно, притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення вимог вказаного дорожнього знаку, встановленого з порушенням ДСТУ, є безпідставним та необґрунтованим.

За встановлених обставин суди дійшли висновку, що спірна постанова є безпідставною і необґрунтованою, відтак підлягає скасуванню.

Верховний Суд при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 245 КпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої статті 258 КпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 258 КпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КпАП. Згідно з частиною другою статті 222 КпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом статті 222 КпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи адміністративні правопорушення, які виникають внаслідок порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. До переліку таких адміністративних правопорушень включено, зокрема, правопорушення, відповідальність за які встановлена частиною першою статті 122 КпАП («Перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху»).

У справі встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності було невиконання дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо».

Передбачений у пункті 33 ПДР знак 4.1 «Рух прямо» дозволяє рух лише прямо. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений, а також, установлений на початку дороги або за перехрестям, поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя. Знак не забороняє поворот праворуч у двори та на інші прилеглі до дороги території.

Національний стандарт України «Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014» поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на автомобільних дорогах і вулицях згідно з Правилами дорожнього руху, а також правила їх застосування на всіх дорогах, що експлуатують та будують.

Пунктом 10.2.4 вказаного Стандарту передбачено, що дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки повинні установлюватись на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Суди попередніх інстанцій встановили, що дорожній знак 4.1 «Рух прямо» в місті Чернігові по проспекту Миру (поблизу ринку «Бойова») встановлений з правої сторони таким чином, що одна половина заїзду на майданчик для паркування знаходиться перед знаком, а інша - після знаку, а на лівому узбіччі зазначений дорожній знак відсутній, тобто не дублюється, що є порушенням п.10.2.4 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014».

З огляду на встановлені в цій справі обставини колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, за описаної організації дорожнього руху на проспекті Миру в місті Чернігові поблизу ринку «Бойова» підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КпАП немає.

Доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують фактичних обставин і висновків судів попередніх інстанцій.

З урахуванням визначених статтею 341 КАС меж перегляду касаційним судом, такі аргументи відповідача не можуть слугувати підставою для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржених судових рішень.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами Інспектора поліції щодо відсутності підстав для стягнення судового збору з Управління патрульної поліції.

У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення позивач звільняється від сплати судового збору. КпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 31 січня 2017 року у справі № 21-1493а16.

Одним із питань, яке суд першої інстанції повинен вирішити при прийнятті рішення по суті спору є розподіл судових витрат.

У цій справі, з огляду на предмет оскарження, позивач звільнений від сплати судового збору, але при зверненні до суду з цим позовом він його усе ж сплатив. Втім, та обставина, що позивач сплатив судовий збір і судове рішення постановлено на його користь, не може бути підставою для стягнення понесених ним витрат з іншої сторони, у цьому випадку - Управління патрульної поліції. У такому випадку помилково сплачений судовий збір підлягає поверненню з державного бюджету, а не стягненню зі сторони - суб'єкта владних повноважень.

Тому постанова Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 3 січня 2017 року, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року, в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції на користь позивача судовий збір, який він сплатив за подання цього позову, в сумі 551,20 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що підстав для стягнення з відповідача судового збору у цій справі не було, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 242, 341, 345, 349, 351, 355 - 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Біленка Сергія Олеговича задовольнити частково.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 3 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року в частині присудження ОСОБА_1 судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в сумі 551,20 грн. - скасувати.

У решті постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 3 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець