Справа № 826/2017/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2018 року № 826/2017/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 17.11.2017;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 17.11.2017.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що всі господарські операції по правочинах між ФОП ОСОБА_1 з ПП «Фербус» були реально (фактично) здійснені, що підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, податковими накладними, операції пов'язані з господарською діяльністю, усі учасники господарських операцій володіли спеціальною правосуб'єктністю, а тому, висновок Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість є таким, що не відповідає дійсності та не грунтується на нормах податкового законодавства.

У поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву представником Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві наголошено на тому, що перевіркою установлено відсутність у контрагента ПП «Фербус» трудових ресурсів, виробничого обладнення, устаткування, трансортних засобів, а отже, ПП «Фербус» не мало право виписувати податкову накладну, а позивач не мав права формувати податковий кредит за рахунок контрагента - постачальника.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається із матеріалів справи, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві та зареєстрований платником ПДВ з 01.01.2013.

Згідно з реєстраційними даними, видами діяльності ФОП ОСОБА_1 визначено за кодами КВЕД: 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт (основний)»; 46.19 «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту»; 4621 «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин»; 49.42 «Надання послуг перевезення речей (переїзду)»; 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту».

На запит ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2017 № 784/10/26-52-13-06-50 «Про надання інформації та її документального підтвердження щодо господарських взаємовідносин з ПП «Фербус» за липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року», ФОП ОСОБА_1 09.02.2017 надав відповідь, у якій зазначив, що податковий орган не може витребувати документи платника податків без наявності на те чітких підстав, визначених ПК України, з огляду на що, для з'ясування інформації про господарські операції ФОП ОСОБА_1 податковому органу необхідно використовувати інформацію з бази АС «Податковий блок». (а. с. 91 - 92)

З метою отримання документів, необхідних для проведення перевірки, позивачу направлено запит № 14533/С/26-15-42-03-12 «Про надання інформації та її документального підтвердження щодо господарських взаємовідносин з ПП «Фербус» за липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року», на який, ФОП ОСОБА_1 надав відповідь від 13.10.2017 про те, що запитувати інформацію податковий орган має право за обов'язкової наявності законних підстав та при дотриманні процедури, а отже, при необхідності з'ясування інформації стосовно господарських операції ФОП ОСОБА_1, податковий орган має використовувати базу даних АС «Податковий блок».

На підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 18.10.2017 № 10950 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1», податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість по фінансово-господарських взаємовідносинах з ПП «Фебрус» за липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень 2016 року.

За наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки, складено акт від 27.10.2017 № 2111/26-15-42-03/НОМЕР_3, відповідно до якого встановлено порушення вимог податкового законодавства, а саме: п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.6 пп. 198, п. 200.1, п. 200.4 «а» ст.200, п. 201.1, п.201.2, ст. 201 ПК України, неправомірне визначення сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг від ПП «Фербус» за липень 2015 року - 6 050,00 грн., серпень 2015 року - 2 900,00 грн., жовтень 2015 року - 4 500,00 грн., листопад 2015 року - 833,00 грн., грудень 2015 року - 833,00 грн., січень 2016 року - 2 333 грн., що призвело до заниження позитивної різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2015 року - 6 050,00 грн., серпень 2015 року - 2 900,00 грн., жовтень 2015 року - 4 500,00 грн., листопад 2015 року - 833,00 грн., грудень 2015 року - 833,00 грн., січень 2016 року - 2 333 грн. та зменшено суму від'ємного значення за липень 2015 року на суму 83,00 грн.

Надалі, позивач звернувся до відповідача із письмовими запереченнями до Акту 03.11.2017.

20.11.2017 на адресу позивача надійшов лист відповідача № 19100/С/26-15-42-03-12 від 15.11.2017 « Про розгляд заперечення на акт перевірки».

На підставі акту перевірки від 27.10.2017 № 2111/26-15-42-03/НОМЕР_3, з урахуванням результатів розгляду письмових заперечень позивача, відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення: № від 17.11.2017; № від 17.11.2017.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями № від 17.11.2017; № від 17.11.2017., ФОП ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 24.11.2017 № 01/11/17.

Рішенням ДФС від 11.12.2017 № 16494/С/99-99-11-02-01-14 строк розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 продовжено по 28 січня 2018 року (включно).

У подальшому, рішенням від 25.01.2018 № 1098/С/99-99-11-02-01-14 ДФС залишено без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2017р. № , № . (а. с. 29 - 34)

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає про наступне.

Згідно вимог п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Як убачається зі змісту акту перевірки від 27.10.2017 № 2111/26-15-42-03/1 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та контрагентом: ПП «Фербус». ()

Тобто, в межах даного спору необхідно дослідити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин та наданих учасниками справи доказами та поясненнями.

Так, фінансово-господарські операції між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Фербус» ґрунтувались на:

- договорі про надання послуг з відновлювального ремонту транспортних засобів № 01/07/15 від 01.07.2015, предметом якого є виконання ремонтних робіт транспортних засобів (а. с. 49 - 53);

- договорі про надання послуг № 02/07/15 від 02.07.2015, предметом якого є проведення первинної документації в бухгалтерському та податковому обліку, підготовка до державних установ фінансової та податкової звітності (а. с. 69 - 72).

На підтвердження виконання вимог вказаного договору про надання послуг з відновлювального ремонту транспортних засобів № 01/07/15 від 01.07.2015 (а. с. 49-53), позивачем надано суду:

- акт виконаних робіт від 21.07.2015 № 33 на загальну суму з ПДВ 6 300,00 грн., податкова накладна від 21.07.2015 № 33 на суму без ПДВ 5 250,00 грн., ПДВ - 1 050,00 грн.; (а. с. 54-55)

- акт виконаних робіт від 27.07.2015 № 35 на загальну суму з ПДВ 4 000,00 грн., податкова накладна від 23.07.2015 № 35 на суму без ПДВ 3 333,33 грн., ПДВ - 666,67 грн.; (а. с. 55-56)

- акт виконаних робіт від 29.07.2015 № 39 на загальну суму з ПДВ 7 000,00 грн., акт виконаних робіт від 28.07.2015 № 39/1 на загальну суму з ПДВ 14 000,00 грн., податкова

накладна від 28.07.2015 № 39 на суму без ПДВ 17 500,00 грн., ПДВ - 3 500,00 грн.; (а. с. 58-60)

- акт виконаних робіт від 07.08.2015 № 37 на загальну суму з ПДВ 7 600,00 грн., податкова накладна від 07.08.2015 № 37 на суму без ПДВ 6 333,33 грн., ПДВ - 1266,67 грн.; (а. с. 61-62)

- акт виконаних робіт від 14.08.2015 № 42 на загальну суму з ПДВ 4 800,00 грн., податкова накладна від 14.08.2015 № 42 на суму без ПДВ 4 000,00 грн., ПДВ - 800,00 грн.; (а. с. 63-64)

- акт виконаних робіт від 22.10.2015 № 118 на загальну суму з ПДВ 17 000,00 грн., податкова накладна від 22.10.2015 № 118 на суму без ПДВ 14 166,67 грн., ПДВ - 2 833,33 грн.; (а. с. 65-66)

- акт виконаних робіт від 29.01.2016 № 52 на загальну суму з ПДВ 9 000 грн., податкова накладна від 29.01.2016 № 52 на суму без ПДВ 7 500,00 грн., ПДВ -1 500,00 грн. (а. с. 67-68)

Сплата ФОП ОСОБА_1 за отримані від контрагента ПП «Фебрус» послуги та виконані роботи в серпні, жовтні, листопаді, грудні 2015 року, січні 2016 року здійснено шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, що підтверджується наявними у матеріалах справи:

- платіжним дорученням № 40 від 23.07.2015 на загальну суму 10 300,00 грн., в т. ч. ПДВ 1 716,67 грн.;

- платіжним дорученням № 42 від 28.07.2015 на загальну суму 21 000,00 грн., в т. ч. ПДВ 3 500,00грн.;

- платіжним дорученням № 49 від 11.08.2015 на загальну суму 7 600,00 грн., в т. ч. ПДВ 1266,67 грн.;

- платіжним дорученням № 50 від 19.08.2015 на загальну суму 4 800,00 грн., в т. ч. ПДВ 800,00 грн.;

- платіжним дорученням № 63 від 22.10.2015 на загальну суму 17 000,00 грн., в т. ч. ПДВ 2 833,33 грн.;

- платіжним дорученням № 5 від 29.01.2016 на загальну суму 9000,00грн., в т. ч. ПДВ 1 500,00 грн. (а .с 36 - 41)

На підтвердження виконання вимог вказаного договору про надання послуг № 02/07/15 від 02.07.2015 (а. с. 69-72), позивачем надано суду:

- акт виконаних робіт від 16.07.2015 № 22 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 16.07.2015 № 22 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн.; (а. с. 73 - 74)

- акт виконаних робіт від 31.08.2015 № 40 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 10.08.2015 № 40 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн.; (а. с. 75 - 76)

- акт виконаних робіт від 12.10.2015 № 63 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 12.10.2015 № 63 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн.; (а. с. 77-78)

- акт виконаних робіт від 31.10.2015 № 155 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 15.10.2015 № 155 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн.; (а. с. 79-80)

- акт виконаних робіт від 30.11.2015 № 223 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 25.11.2015 № 223 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн.; (а. с. 81-82)

- акт виконаних робіт від 30.12.2015 № 78 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 07.12.2015 № 78 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн. (а. с. 83-84)

- акт виконаних робіт від 31.01.2016 № 53 на загальну суму з ПДВ 5 000,00 грн., податкова накладна від 29.01.2016 № 53 на суму без ПДВ 4 166,67 грн., ПДВ - 833,33 грн. (а. с. 85-86)

Сплата ФОП ОСОБА_1 за отримані від контрагента ПП «Фебрус» послуги в липні, серпні, листопаді, грудні 2015 року, січні 2016 року здійснено шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, що підтверджується наявними у матеріалах справи:

- платіжним дорученням № 38 від 21.07.2015 на загальну суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 833,33 грн.;

- платіжним дорученням № 46 від 08.08.2015 на загальну суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 833,33 грн.;

- платіжним дорученням № 55 від 12.10.2015 року на загальну суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 833,33 грн.;

- платіжним дорученням № 59 від 15.10.2015 року на загальну суму 5 000,00грн., в т.ч. ПДВ 833,33грн.;

- платіжним дорученням № 73 від 25.11.2015 на загальну суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 833,33 грн.;

- платіжним дорученням № 78 від 07.12.2015 на загальну суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 833,33 грн.;

- платіжним дорученням № 4 від 29.01.2016 року на загальну суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 833,33 грн. (а. с. 42 - 48)

Слід зазначити, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке уживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Водночас, суд керується п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»: при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Так, в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що Слідчим управлінням ГУ ДФС у Житомирській області на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житорира від 12.05.2016 проведений обшук в офісному приміщенні по вул. Торговій, 37, у м. Херсон та вилучені документи, печатки, у тому числі ПП «Фербус», з огляду на що, будь-які документи, що складені між позивачем та контрагентом - постачальником послуг не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності формальних реквізитів таких документів.

Також, податковим органом наголошено, що Слідчим управлінням ГУ ДФС у Житомирській області опитаний директор підприємства ПП «Фербус», який повідомив, що жодним чином не причетний до діяльності даного підприємства, а саме ПП «Фербус» зареєстровано за грошову винагороду і без мети ведення фінансово - господарської діяльності.

Як зазначалось вище, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів що передбачені законодавством.

При цьому, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. Аналогічну правову позицію викладено в ухвалі Верховного суду від 06.03.18 у справі № 804/5444/16.

У постанові від 01.12.2015 у справі №826/15034/14 Верховний Суд України зазначив, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Подані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (договори, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та платіжні доручення про оплату послуг) на переконання суду не є достатніми доказами фактичного виконання операцій, спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження реальності надання (отримання) послуг, згідно договорів про надання послуг з відновлювального ремонту транспортних засобів № 01/07/15 від 01.07.2015, про надання послуг № 02/07/15 від 02.07.2015, предметами яких було ремонтні (відновлювальні) роботи автомобіля та проведення первинної документації в бухгалтерському та податковому обліку.

Слід наголосити, що зважаючи на значну суму виконаних робіт та їх обсяг по ремонту лише одного автомобіля, а саме 69 700 грн., позивачем не надано суду доказів, на підтвердження здійснення ремонтних робіт автомобіля DAF XF 95.430, якими може бути сервісна книжка з зазначенням характеру та обсягу виконаних робіт, докази придбання запасних частин для їх заміни, тощо. Також, не зазначено, де саме проводились такі роботи, враховуючи специфіку їх виконання та габаритів автомобіля DAF XF 95.430.

Стосовно характеру та обсягу наданих послуг ведення первинної документації в бухгалтерському та податковому обліку згідно договору № 02/07/15, відповідно якого надано послуг на значну суму, а саме 35 000 грн., позивачем не надано суду пояснень та доказів щодо отриманих послуг, які були надані з конкретизацію по їх видам та обсягам, а зазначені у платіжних дорученнях призначення платежу: оплата за інформаційно - консультаційні послуги мають загальний характер, з яких неможливо установити яким чином контрагентом надавались такі послуги та чи могли взагалі бути надані, враховуючи специфіку ведення бухгалтерського та податкового обліку.

Ураховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками контролюючого органу в частині здійснення господарської діяльності з ПП «Фербус» без настання правових наслідків, шляхом формального оформлення первинних документів.

Надані позивачем на підтвердження здійснення сплати за отримані від контрагента ПП «Фебрус» послуги та виконані роботи в серпні, жовтні, листопаді, грудні 2015 року, січні 2016 року платіжні доручення не мають доказів їх проведення банком, а саме, печатки банку, підпису відповідальної особи банку та інших офіційних реквізитів Банку.

Надані позивчем акти здачі-прийняття робіт не містять інформації визначення вартості послуг: кількість персоналу контрагента, які були залучені до надання послуг та чи мали дані особи спеціальні знання і кваліфікацію, та кількість годин надання послуг.

Слід додати, що наявні у матеріалах справи акти прийому передачі виконаних робіт та податкові накладні містять загальне посилання на номенклатуру послуг, без конкретизації та деталізації послуг та не розкривають змісту дій виконавців, не містять конкретизації обсягу наданих послуг/робіт тощо.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку отримання послуг у контрагента, суд приходить до висновку, що позивач повинен мати відповідні належно оформлені документи, які, хоча і не є основними та визначальними при формуванні податкового кредиту з ПДВ, проте які в тому числі, в сукупності з іншими первинними документами мають беззаперечно свідчити про факт вчинення господарських операцій, натомість в даному випадку надані позивачем первинні документи не є достатніми та вичерпними для такого висновку, оскільки предметом спору в цій справі є підтвердження обставин реальності відображення у податковому обліку господарських операцій, які фактично не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи стосовно врахування наявності трудових ресурсів, матеріальних ресурсів, основних засобів для здійснення відповідної господарської діяльності, що свідчить про відсутність реальних правових наслідків за господарськими операціями в межах договорів укладених позивачем з вказаним контрагентом.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що податковим органом у запитах № 14533/С/26-15-42-03-12 від 28.09.2017 та № 784/10/26-52-13-06-50 від 31.01.2017 не наведено визначених ПК України підстав для надіслання запиту та інформації, яка це підтверджує, оскільки п. 73.3 ст. 73 ПК України прямо передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження, а також, у даній статті визначено, що платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). Отже, податковому органу законодавством надано право формувати та надсилати платникам податків запити про надання інформації з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, з огляду на що, суд вважає, що контролюючий орган при надсиланні дапитів діяв у межах та у спосіб, визначений ПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись статтями 72 - 77, 90, 241 - 247, 255, 257, 262, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко