Справа № 820/143/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. № 820/143/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.

при секретарі судового засідання - Молчанової О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автоцентр" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський автоцентр", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 11.10.2017р. № НОМЕР_1, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості у сумі 26809,05 грн. Стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 11.10.2017 № НОМЕР_1 прийнято з порушенням основних принципів адміністративного процесу та засад діяльності суб'єктів владних повноважень, передбачених ч.2 ст.2 КАСУ, вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Ухвалою суду від 15 січня 2018 року відкрито провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано відзив на позов, в якому податковий орган проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх доводів, зокрема, зазначив, що за результатами перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.10.2017 № про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 21447,24 грн. та застосування штрафу у сумі 5361,81 грн. Так, під час проведеної перевірки фахівцями податкового органу встановлено, що підприємство ТОВ «Харківський автоцентр», у звязку з невірним визначенням: по-перше, типу обєктів нерухомості; по друге, загальної площі обєктів нежитлової нерухомості (обєкту оподаткування), по-третє - ставок податку, в порушення пп.266.1.1 п.266.1, пп.266.3.1 п.266.3, пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу занизило податок на нерухоме майно в сумі 21 447,24 грн. З таких обставин вважає доводи заявленого позову безпідставними та помилковими, а позов до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення рішення від 11.10.2017 № відповідно таким, що не підлягає задоволенню.

У звязку із тривалим перебуванням судді на лікарняному (у період з 12 березня 2018 року по 10 квітня (включно) 2018 року перебувала на лікарняному, з 16.04.2018-17.04.2018 р. -у відрядженні), з 05.05.2018 року по 15.05.2018 року розгляд справи не відбувався.

У судове засідання, призначене на 16 травня 2018 року прибули представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи заявленого позову з підстав, викладених у ньому, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов.

Вивчивши доводи позову та відзиву на нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВСЬКИЙ АВТОЦЕНТР» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2015 по 31.03.2017, за результатами якої було складено акт від 16.08.2017 №10041/20-40-14-01-08/34016118 (т.1 а.с. 13-70), який отримано позивачем 20.09.2017 року.

Перевіркою повноти визначення податку на нерухоме майно за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2017 встановлено його заниження всього у сумі 21447,24 грн., у тому числі за І квартал 2015 року в сумі 326,47 грн., за II квартал 2015 року в сумі 326,47 грн., за III квартал 2015 року в сумі 326,48 грн., за IV квартал 2015 року в сумі 326,48 грн., за І квартал 2016 року в сумі 4108,94 грн., за II квартал 2015 року в сумі 4108,94 грн., за III квартал 2015 року в сумі 4108,93 грн., за IV квартал 2015 року в сумі 4108,93 грн., за І квартал 2017 року в сумі 3705,60 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 16.08.2017 № 10041/20-40-14-01-08/34016118 Головним управління ДФС у Харківській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.10.2017 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем - Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачено юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості на загальну суму 26809,05 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот девять гривень 05 копійок), у т. ч.: за основним платежем - 21 447,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5361,81 грн. (т. 1 а.с. 86).

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 16.08.2017 № 10041/20-40-14-01-08/34016118, Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський Автоцентр» надало заперечення від 26.09.2017 вих. № 716 на вищевказаний акт (т. 1 а. с. 105-122).

Як встановлено судом, листом «Про розгляд заперечень» від 06.10.2017 №19567/10/20-40-14-01-17 09.10.2017 Головне управління ДФС у Харківській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський Автоцентр», що висновки акту перевірки залишені без змін, а заперечення - без задоволення.

З податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 11.10.2017 № НОМЕР_1 вбачається, що воно прийнято на підставі акта перевірки від 16.08.2017 № 10041/20-40-14-01-08/34016118, у звязку із встановленням порушень п.п. 266.1.1 п. 266.1, п.п. 266.3.1 п. 266.3, п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 розділу 2 Податкового кодексу України « 2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями). У звязку з цим згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПКУ, підприємству позивача збільшено суму грошового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачено юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» на загальну суму 26809,05 грн., у т. ч.: за основним платежем 21447,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5361,81 грн.

Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, звернувся зі скаргою до Державної Фіскальної Служби України на податкові повідомлення-рішення Головного правління ДФС у Харківській області.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду скарги ТОВ «Харківський автоцентр» контролюючим органом прийнято рішення про результати розгляду скарги від 20.12.2017 р. № 30707/6/99-99-11-01-01-05 (т. 1 а.с. 87-96). Вказаним рішенням податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 11.10.2017 № залишено без змін, а скарга підприємства без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням від 11.10.2017 № НОМЕР_1, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Надаючи правову оцінку доводам позивача в обґрунтування позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення, суд вважає за необхідне вказати наступне.

З аналізу акту перевірки судом встановлено, що контролюючим органом встановлено порушення підприємством позивача п.п. 266.1.1 п. 266.1, п.п. 266.3.1 п. 266.3, п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010. а саме підприємством занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачено юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості на загальну суму 26809,05 грн., у т. ч за основним платежем 21 447,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5361,81 грн.; за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року встановлено заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, всього у суму 21447,24 грн. у тому числі за 1 квартал 2015 року, в сумі 326,47 грн., за ІІ квартал 2015 року в сумі 326.47 грн. , за ІІІ квартал 2015 року в сумі 326.47 грн., за ІV квартал 2015 року в сумі 326.48 грн.. за 1 квартал 2016 року, в сумі 4108,94 грн., за ІІ квартал 2016 року в сумі 4108,94 грн. , за ІІІ квартал 2016 року в сумі 4108,93 грн., за ІV квартал 2016 року в сумі 4108,93 грн.. за І квартал 2017 року, в сумі 3705,60 грн.

Судом зясовано, що в ході перевірки в присутності перевіряючи, згідно п.п.20.1.9 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, станом на 01 серпня 2017 року на підставі наказу від 31.07.2017 року № 143 проведена вибіркова інвентаризація товарно - матеріальних цінностей підприємства: основних фондів третьої групи, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 315 (бухгалтерський рахунок 103) та запасних частин на складі 2 за адресою: м.Харків, провулок 2- й Істоминський, 1 (бухгалтерський рахунок 281). За результатами проведеної інвентаризації встановлено, що на балансі підприємства та у фактичній наявності наступні основні фонди:

- Літ «Г-1» - Збірний павільйон з хвірткою та воротами 147 (дата вводу в експлуатацію 31.12.2007р.)- 44,5 м.кв.;

- Літ «Б-1» - Адміністративно - виробничий корпус СТО 141 (дата вводу в експлуатацію 31.12.2007 р.) -1096,3 м. кв.;

- Літ «А-1» - Склад запасних частин 142 (дата вводу в експлуатацію 31.12.2007 р.) -488 м. кв.;

- Літ «Г-1» - Бокс мовіловки 1386 (дата вводу в експлуатацію 05.12.2008 р.) -35,6 м.кв.;

- Літ «Г-1» - Навіс для зберігання дров 2631(дата вводу в експлуатацію 10.09.2015 р.) - 17,1 м. кв.

Перевіркою встановлено, що підприємство в періоді з 01.01.2015 по 31.03.2017 декларувало податок за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки лише за 2 обєкти нерухомого майна: нежитлову будівлю «Адміністративно - виробничий корпус СТО 141», площею 1096,3 м.кв., яка придбана згідно договору купівлі - продажу, серія та номер: р. №4998, виданий 22.11.2006 року (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2013 № 5389566); нежитлову будівлю «Склад запасних частин 142», площею 488 м2, яка придбана згідно договору купівлі - продажу, серія та номер: р. №4998, виданий 22.11.2006 року (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2013 № 5386479), в той час, як фактично використовувало для ведення господарської діяльності ще 3 об'єкти нерухомого майна (дані бухгалтерського обліку по рахунку 103 «Будівлі та споруди»), а саме:

- нежитлову будівлю «Збірний павільйон з хвірткою та воротами», площею 44,5 м2, яку введено в експлуатацію 31.12.2007 року та яка відповідно експлікації станом на 16.10.2012 лічиться, як самовільно збудована будівля літ «Г»;

- нежитлову будівлю «Бокс мовіловки», площею 35,6 м2, яку введено в експлуатацію 05.12.2008 року та яка відповідно експлікації станом на 16.10.2012 лічиться, як самовільно збудована будівля літ «Г»;

- нежитлову будівлю «Навіс для зберігання дров», площею 17,1 м2, яку введено в експлуатацію 10.09.2015 року та яка відповідно експлікації станом на 16.10.2012 лічиться, як самовільно збудована будівля літ «Г».

Відповідач зазначає, що у звязку з внесенням змін до Податкового кодексу, в частині введення «податку на нерухоме майно», рішеннями: 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 р. № 1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 № 126/11», 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» встановлено зональний поділ розташування обєктів нерухомого майна - Додаток № 2 (обєкти нерухомості ТОВ «Харківський автоцентр» розташовані по вул. Шевченка, 315 та відносяться до IV зони), розміри ставок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок, на 2015-2017 роки (Додаток № 1).

Виходячи з вищезазначених документів, відповідач зазначає, що ставка для обчислення суми податку за нерухоме майно по ТОВ «Харківський автоцентр» за 1 м.кв. становила: в 2015 році - 7,31 грн. (1218 грн.*0,6 %); в 2016 році - 16,54 грн. (1378 грн.* 1,2 %); в 2017 році - 32 грн. (3200 грн.*1 %).

На підставі чого, податковим органом робиться висновок про те, що підприємство ТОВ «Харківський автоцентр» у звязку із невірним визначенням: по-перше типу обєктів нерухомості; по - друге загальної площі обєктів нежитлової нерухомості (обєкту оподаткування), по-третє - ставок податку, в порушення пп.266.1.1 п.266.1, пп.266.3.1 п.266.3, пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу занизило податок на нерухоме майно в сумі 21 447,24 грн.

Судовим розглядом встановлено, що з метою отримання документів та пояснень щодо наведених фактів ТОВ «Харківський автоцентр» контролюючим органом направлялись запити від 04.08.2017 щодо надання копій документів в термін до 08.08.2017, від 08.08.2017 щодо надання копій документів в термін до 09.08.2017, від 09.08.2017 щодо надання копій документів та пояснень в термін до 14.08.2017.

Відповідач зазначає, що станом на 16.08.2017 були надані такі документи: наказ, відомості щорічної інвентаризації за 2016 рік, наказ, відомості позачергової інвентаризації станом на 01.08.2017 року, технічний паспорт з експлікацією на нежитлові будівлі літ. «А-1» та «Б- 1», наказ, відомості щорічної інвентаризації за 2015 рік, технічний паспорт з експлікацією на нежитлові будівлі літ. «Г-1», наказ про облікову політику.

Письмові пояснення та копії документів, які свідчать про встановлені порушення, станом на 16.08.2017 року частково надано не було (наказ, відомості щорічної інвентаризації за 2015 рік, технічний паспорт з експлікацією на нежитлові будівлі літ. «Г-1», наказ про облікову політику), про що складено акт ненадання письмових пояснень та витребуваних копій документів в повному обсязі від 09.08.2017 № 1994/20- 40-14-01-08/34016118.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Пунктом 265.1 ст. 265 та пунктом 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України (далі ПКУ) передбачено, що податок на майно, складовою якого є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, специфіка якого полягає в тому, що такий податок встановлюють місцеві ради відповідно до вимог та в межах, визначених ПКУ.

Відповідно до пп. 12.4.3 ст. 12 ПКУ, до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їхніх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке має наслідком зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набуває чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з п.п. 12.3.4 ст. 12 ПКУ, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Суд зазначає, що Податковий кодекс України не наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями встановлювати посеред бюджетного року нові податки та змінювати їхні ставки.

Крім того, судом досліджено підпункт 4.1.9 ст. 4 ПКУ, який передбачає принцип стабільності податкового законодавства, який означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їхні ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Бюджетний період, відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того самого року.

Судом встановлено, що загальні положення Податкового кодексу України дають чітку відповідь, що встановлення податку на майно щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також зміни до його елементів, у випадку прийняття та оприлюднення відповідного рішення місцевої ради до 01.07.2015 можуть набути чинності лише з 01.01.2016.

На підставі п. 4.3. Додатку 1 до Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року №1793/15 Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України», рішення ради про встановлення податку на нерухоме майно прийнято у 2015 році та оприлюднено до 15 липня 2015 року. Оскільки, виходячи з вимог п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України вказане рішення набирає чинності з 01.01.2016 року, а тому встановлені таким рішенням місцеві податки підлягають застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Відповідно до п. 266.1.1. ст. 261 Податкового кодексу України, передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно ч. 2. Статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пунктом 266.3.3. статті 266 Податкового кодексу України та п. 4.3. Додатку 1 до Рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року №1793/15 Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року№126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» передбачено. що база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого обєкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий обєкт.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що у ТОВ «Харківський автоцентр» відсутні дані про наявність документів, що підтверджують право власності на:

- Нежитлову будівлю «Збірний павільйон з хвірткою та воротами, площею 44,5 кв. м яка станом на 16.10.2012 року, лічиться як самовільно збудована будівля «Літ Г»;

- Нежитлову будівлю «Бокс мовіловки» площею 35,6 кв. м, яка станом на 16.10.2012 року, лічиться, як самовільно збудована будівля «Літ Г»;

- Нежитлову будівлю «Навіс для зберігання дров», площею 17,1 кв. м, яка станом на 16.10.2012 року, лічиться, як самовільно збудована будівля «Літ Г»;

Це підтверджується технічним паспортом, виготовленим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 16.10.2012, на нежитлову будівлю літера Г-1, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 315, з відміткою «літ. Г-1 самочинно побудована 16.10.2012 р. ОСОБА_3, в експлікації якого зазначені призначення приміщень: майстерня площею 44,5 кв. м; майстерня площею 35,6 кв. м; підсобне площею 11,3 кв. м; підсобне площею 5,8 кв. м. Всього по літері Г-1 97,2 кв. м.

Суд зазначає, що з даного технічного паспорту вбачається, що зазначена будівля побудована в 2008 році, стіни, покрівля та перекриття якої металеві, фундамент та підлога бетонна.

Представником позивача під час судового розгляду справи надано пояснення та зазначено, що спочатку нежитлова будівля літера Г-1, загальною площею 97,2 кв.м, планувалася використовуватися як майстерня для виконання робіт по встановленню додаткового обладнання на автомобілі та проведення антикорозійної обробки автомобілів. Але, рівень вказаних послуг знизився і, на даний час, зазначена самочинно побудована будівля використовується у господарстві ТОВ «Харківський Автоцентр» як підсобне приміщення, де зберігається господарський інвентар.

На підтвердження зазначених обставин представником позивача надано до суду технічний паспорт на нежитлову будівлю літера Г-1 за адресою м. Харків, вул. Шевченка, 315 станом на 16.10.2012.

З врахування зазначеного суд приходить до висновку, що контролюючим органом невірно визначено суму донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стосовно зазначення типів обєктів нерухомості, то суд зазначає, що в податковій декларації з податку на нерухоме майно, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 10.04.2015 № 408, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 за №479/26924, передбачається кодифікування 9-ти типів обєктів нерухомості.

Відповідно до ст. 14.1.129-1. Податкового кодексу України під обєктами нежитлової нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) інші будівлі.

Суд зазначає, що контролюючий орган в акті перевірки невірно визначив тип будівлі, так - нежитлову будівлю «Склад запасних частин142», загальною площею 488,00 кв. м (стор. 42 Акту перевірки) визначив як таке, що використовується під будівлю торгівлі, в той час, як дане приміщення підприємством використовується виключно як складське, про що відображене в самому акті перевірки.

Підпунктом 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють в т.ч.: ґ) будівлі промислові та склади.

Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Аналіз підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, свідчить про те, що не є об'єктом оподаткування будь-які будівлі промисловості. Сполучник "зокрема" вказує на те, що перелік таких підприємств не є вичерпним.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Таким чином, до будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості2; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Також Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об'єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промислові та склади" належать будівлі промислового призначення (фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо).

Враховуючи приписи підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та те, що позивач у господарській діяльності користується, зокрема, нежитловою будівлею «Склад запасних частин 142», загальною площею 488,00 кв. м, яке підприємством використовується виключно як складське суд також дійшов висновку, що контролюючим органом помилково віднесено належну позивачу нежитлову будівлю до будівлі торгівлі, як категорії об'єктів оподаткування.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справи. За своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийняті (вчинені) такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню.

З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде саме скасування податкового повідомлення-рішення.

На підставі встановлених під час судового розгляду справи обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський Автоцентр» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автоцентр" (61033, м. Харків, вул. Шевченка, б. 315) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, б. 46) про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 11.10.2017р. № НОМЕР_1, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості у сумі 26809,05 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автоцентр" (; 61033, м. Харків, вул. Шевченка, б. 315) сплачену суму судового збору в розмірі 1762,00 гривні (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (, адреса: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено в повному обсязі 22 травня 2018 року.

Суддя О.М. Шляхова