Справа № 806/3208/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/3208/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "18" січня 2018 р. (судове рішення ухвалене суддею Горовенко А.В. в м. Житомир, відомості про час ухвалення судового рішення та дату складання повного тексту рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду в справі №806/2971/16;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині ненадання роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа виконавчого листа №806/2971/16;

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 надати роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа виконавчого листа №806/2971/16 до виконання.

З урахуванням змісту заяв ОСОБА_2 на адресу суду за вхідним номером 90/18 та 187/18 від 03.01.2018 та 04.01.2018 відповідно, позивач не погоджується з прийнятим відповідачем рішенням у формі повідомлення від 27.06.2017 про повернення виконавчого документа - виконавчого листа №806/2971/16 від 12.06.2017 виданого Житомирським окружним адміністративним судом, стягувачу без прийняття до виконання.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач не виконав вимоги ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки жодної підстави щодо повернення виконавчого документа, визначеної вказаною статтею немає, та не застосована відповідачем. Зазначив, що відповідач не направив за належністю та не роз'яснив, який орган державної виконавчої служби приймає виконавчий лист та виконує рішення суду України, що визначено в Наказі Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2017 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначив, що виконавчий документ було йому повернуто відповідачем без жодної підстави, які передбачені ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідачем не було роз'яснено порядку повторного пред'явлення документа до виконання

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що при вирішені справи, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Позивач, його представник та представник відповідача в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчать розписки в отриманні поштового відправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити без участі сторін в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2017 у справі №806/2971/16 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено: постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 25 листопада 2016 року із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.

Вказане судове рішення набрало законної сили 25.05.2017.

12.06.2017 Житомирським окружним адміністративним судом на виконання судового рішення у справі № 806/2971/16 видано виконавчий лист.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про виконання зазначеного судового рішення у справі №806/2971/16 від 15.05.2017.

27 червня 2017 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 прийняв рішення у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.6-7).

Зміст повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання свідчить, що виконавчий документ повернено стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" з тих мотивів, що його пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи, що ним неправомірно прийнято оскаржуване рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Суд вважав, що відповідач повертаючи стягувачу ОСОБА_2 виконавчий документ без прийняття до виконання у формі повідомлення, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Приписами статті 25 Закону № 1404-VIII визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що за загальним правилом, у разі відсутності умов, наведених у ст. 25 Закону №1404-VIII, підвідомчість виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби визначається за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Підвідомчість цих органів державної виконавчої служби встановлена пунктом 4 розд. І вказаної Інструкції.

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (абз. 4-6 п. 4 розд. І Інструкції).

Як встановлено судом, боржником у виконавчому листі виданому 12.06.2017 у справі № 806/2971/16 є Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України.

Головний сервісний центр МВС є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України у відповідності до постанови КМУ № 889 від 28.10.2015.

Доказів, які б свідчили про поширення функцій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішень суду за яким боржником є Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України на територію місцезнаходження боржника та його майна, матеріали справи не містять.

Враховуючи, що боржником по справі № 806/2971/16 є міжрегіональний територіальний орган центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України, виконавчий лист по даній справі підвідомчий Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Київській області.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем виконавчий лист виданий 12.06.2017 року Житомирський окружним адміністративним судом за постановою у справі №806/2971/16 пред'явлено не за підвідомчістю та не за місцем виконання.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості посилання позивача, як на підставу позову, на положення ст.37 Закону №1404-VIII, оскільки змістом даної статті визначено вичерпний перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу вже після прийняття виконавчого документу до виконання.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 надати роз'яснення про порядок повторного пред'явлення виконавчого документа виконавчого листа до виконання, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що в порушення п.19 розділу ІІІ Інструкції, відповідач не роз'яснив порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вказує, що відповідно до ст. 37 Закону, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Однак суд відмічає, що у п.19 розділу ІІІ Інструкції врегульовано питання повернення виконавчого документа стягувачу за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. Про повернення виконавчого документа стягувачу у порядку передбаченому ст.37 Закону органом державної виконавчої служби виноситься постанова, а не повідомлення (п.4 розділу ІІІ Інструкції ).

Зміст ст. 37 Закону №1404-VIII визначає перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу вже після прийняття виконавчого документа до виконання.

Суд, зазначає, що п. 4 розділу ІІІ Інструкції не встановлює обов'язку органу ДВС роз'яснювати порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачу без прийняття до виконання.

Зважаючи на все викладене вище, судова колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання, шляхом прийняття відповідного повідомлення від 27.06.2017року, діяв на підставі Закону та у межах своїх повноважень, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "18" січня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "22" травня 2018 р.