Справа № 817/591/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2018 року м. Рівне №817/591/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1, відповідача: представник ОСОБА_2, третьої особи відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської міської ради , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради ,
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

16.01.2018 ОСОБА_3 звернувся в Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради про визнання бездіяльності у частині безпідставної відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - протиправним, та зобовязати вчинити дії - прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром до 2 га. у відповідності до наданого клопотання, у встановлений ч.7 ст. 118 Земельного Кодексу України місячний строк.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08.02.2018 справа передана за підсудністю до Рівненського окружного адміністративного суду, отримана адресатом 21.02.2018 і за протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями надійшла в провадження судді Друзенко Н.В.

Ухвалою від 22.02.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №817/591/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 20.03.2018 без виклику сторін.

В звязку з тим, що 14.03.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої доповнив свої позовні вимоги вимогою про скасування рішення Рівненської міської ради від 22.02.2018 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на вул.Костромській громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)", ухвалою від 20.03.2018 вирішено провести судове засідання в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб у судове засідання на 10.04.2018. Цією ж ухвалою до участі в справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради.

16.03.2018 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу на бажаному позивачем місцерозташуванні земельної ділянки, вчиняти дії з передачі земельної ділянки у власність або у користування іншим особам до набрання рішенням суду законної сили у останній судовій інстанції.

Ухвалою від 19.03.2018 ОСОБА_1 в забезпеченні позову в справі №817/591/18 відмовлено повністю.

Провадження в адміністративній справі зупинялося ухвалою від 27.03.2018 до вирішення питання про відвід головуючому судді і було поновлено 29.03.2018.

Судове засідання, що було призначене на 10.04.20018, відкладено на 03.05.2018 у звязку з неприбуттям усіх осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні 10.04.2018 судом відмовлено у клопотанні позивача про виклик в судове засідання і допит в якості свідків депутатів Рівненської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Залучена судом до участі в справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача участі представника в судовому засіданні 03.05.2018 не забезпечила. Представником Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради подано письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.123-124).

З огляду на вимоги ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням того, що участь вказаної особи судом обовязковою не визнавалась, судом вирішено проводити судовий розгляд за відсутності представника третьої особи.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовній вимоги за первісним позовом в повному обсязі. Заяву про збільшення розміру позовних вимог просив до уваги не брати, так як зясувалося, що Рівненська міська рада 22.02.2018 рішення про відмову в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на вул.Костромській, не приймала. На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 02.11.2017 він, у відповідності до положень ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, відправив листом до Рівненської міської ради клопотання про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2 га, яке було отримано адресатом 03.11.2017. У визначений законодавством час, ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні вмотивованої відмови, позивачем отримано не було. При цьому, позивач ствердив, що йому відомо про ту обставину, що депутатський корпус 22.02.2018 не проголосував на підтримку рішення про надання такого дозволу з надуманих підстав, а саме через можливу невідповідність бажаного позивачем місцерозташування земельної ділянки містобудівній документації та плану зонування міста Рівне, по причині нібито знаходження на бажаному позивачем місцерозташуванні земельної ділянки зони природних ландшафтів. Доводив, що відповідно до ст.53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", рішення про організацію чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об'єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. А такого рішення відносно земельної ділянки, в районі вулиці Костромська у м.Рівне відповідачем не приймалося, що додатково підтверджується судовим рішенням у справі №569/16945/17. Відповідно до цього ствердив, що у відповідача не було жодних правових підстав для того, щоб не надавати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою відповідної земельної ділянки. Покликався на те, що за правилами частин 10-11 ст.118 Земельного Кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду, можуть бути оскаржені до суду і у разі відмови у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. На підтвердження своєї позиції покликався на судові рішення у справі №569/17259/15-а, зауважуючи також на тому, що в таких рішеннях встановлені обставини, які не підлягають доказуванню в даній справі. Покликався також на судові рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції та у справі "ОСОБА_7 Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" та на рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, від 02.02.2016 у справі №804/14800/14, за якими спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зауважував, що висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, повинні враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права, а відтак суд за результатами розгляду його позову повинен не лише визнати бездіяльність відповідача протиправною, а й зобовязати його вчинити конкретні дії, а саме прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. За наведеного, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, підтримавши позицію наведену у відзиві на позов. Зауважила, що право власності на земельну ділянку із земель комунальної власності виникає лише за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування і тільки в межах, вказаних в цьому рішенні. Повноваження щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян на території м.Рівне є виключною компетенцією Рівненської міської ради і підставою для скасування рішень ради може слугувати лише порушення порядку передачі земельних ділянок. Пояснила, що порядок підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються Регламентом Рівненської міської ради, який затверджений 23.05.2016 за №786. Статтею 25 Регламенту врегульовано порядок внесення питань до порядку денного пленарного засідання сесії міської ради. Так, пунктом 25.5 вказаної статті передбачено, що пропозиція щодо кожного питання, яке пропонується включити до проекту порядку денного сесії, подається з проектом рішення, яке пропонується прийняти за цією пропозицією, підготовленим згідно з вимогами Регламенту. Проекти рішень попередньо обговорюються депутатами, постійними комісіями, іншими зацікавленими сторонами та можуть бути обговорені громадськістю, зокрема на сайті Рівнеради. 09.02.2018 на засіданні постійної комісії з питань архітектури, будівництва та землевпорядкування розглянуто проект рішення Рівненської міської ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на вул.Костромській громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)". При розгляді вищезазначеного проекту рішення з врахуванням зауважень заступника начальника Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради про те, що використання даної земельної неможливе за бажаним цільовим призначенням, оскільки, це є зона Р-2, було прийняте рішення рекомендувати на розгляд сесії. На пленарному засіданні чергової 21 сесії Рівненської міської ради від 20.02.2018 проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на вул. Костромській громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)" не набрав необхідної на підтримку кількості голосів, а тому відповідно до підпункту 1 пункту 28.1. ст. 28 Регламенту Рівненської міської ради сьомого скликання вважається відхиленим. На запитання суду відповіла, що клопотання ОСОБА_1 від 02.11.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2 га, яке було отримане 03.11.2017, виносилось на розгляд сесії лише один раз 22.02.2018 і більше виноситись не буде. При цьому ні до, ні після цього будь-якої відповіді, в тому числі щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідачем для позивача не направлялось. Додатково покликалась на постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 та Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011 з приводу того, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято. За сукупністю наведеного, просила в позові відмовити повністю.

Дослідженням письмових доказів суд встановив наступне.

02.11.2017 ОСОБА_1 підготував і скерував на адресу Рівненської міської ради клопотання, в якому, у відповідності до положень ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2 га. До заяви додав графічні матеріали з бажаним місцем розташуванням земельної ділянки (а.с.7-8).

Клопотання отримане уповноваженим представником адресата 03.11.2017 (а.с.4).

Клопотання зареєстроване у Рівненському міськвиконкомі 07.11.2017 за вх.№П-1//4-17 і на ньому міститься відмітка про те, що воно підлягає поверненню Рівненському міськвиконкому до 07.12.2017 (а.с.62).

Стороною відповідача визнано, що ні до 07.12.2017, ні після, позивачу не було надано ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови у його наданні.

Проект рішення Рівненської міської ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на вул. Костромській громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)" був зареєстрований в організаційному відділі Рівненської міської ради лише 23.01.2018 за №49. Проект підписаний секретарем міської ради, двома заступником міського голови та головним спеціалістом юристом організаційного відділу. Заступник начальника Управління містобудування та архітектури підписав проект рішення із такими зауваженнями: "У зоні Р-2 не передбачено використання земельної ділянки для особистого селянського господарства" (а.с.60).

До проекту рішення начальником управління підготовлено пояснювальну записку (а.с.61).

Проект рішення був включений до Порядку денного сесії Рівненської міської ради 22.02.2018 від №72, і був опублікований на сайті міської ради. Однак на пленарному засіданні чергової 21 сесії Рівненської міської ради від 20.02.2018 проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на вул. Костромській громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)" не набрав необхідної на його підтримку кількості голосів.

Стороною відповідача визнано, що в подальшому такий проект на голосування не виносився і правових підстав для його повторного включення в порядок денний сесії наразі немає.

Стороною позивача додаткового були надані суду фото місця розташування бажаної земельної ділянки (а.с.104-120).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю визначає: а) громадян та юридичних осіб - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) державу, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За правилами частини першої статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно з частиною другою цієї статті, земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

В силу вимог частин першої, другої статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 22 Земельного кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

За правилами частини третьої цієї статті, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Статтею 23 Земельного кодексу України встановлена пріоритетність земель сільськогосподарського призначення. Так, в силу вимог частини першої цієї статті, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. За правилами частини третьої цієї статті - для будівництва промислових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов'язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

В свою чергу, за правилами частини другої статті 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому, формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав здійснюється в порядку, визначеному статтею 79-1 Земельного кодексу України. За правилами цієї статті, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з частиною пятою цієї статті, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

При цьому, згідно з вимогами частин девятої-десятої, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За правилами частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої цієї статті, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. А відповідно до частини третьої - безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За правилами частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 Земельного кодексу України, і що стосується ведення особистого селянського господарства, то така норма становить не більше 2,0 гектари.

За правилами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом достеменно встановлено, що Рівненська міська рада у визначений законом місячний строк не надала ОСОБА_1 мотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (на вул. Костромській). Більше того, судом встановлено, що у органу місцевого самоврядування не було тих підстав для відмови у наданні такого дозволу, перелік яких визначений у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічним чином, Рівненська міська рада у визначений законом місячний строк не надала ОСОБА_1 також і дозволу на розроблення проекту землеустрою, про який він просив у клопотанні від 02.11.2017.

В суді повністю знайшов підтвердження той факт, що клопотання позивача від 02.11.2017 взагалі не було розглянуто відповідачем у строк, передбачений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Водночас, у спірних правовідносинах права позивача захищені на законодавчому рівні, позаяк за абзацом третім частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, у разі ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк, це не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Тобто, у зв'язку з бездіяльністю відповідача позивач набув права на самостійне замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель комунальної власності, яка знаходиться в межах території м.Рівне, за правилами, передбаченими абзацом третім частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивач має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, а тому, бездіяльність відповідача щодо не розгляду його клопотання, у строки, визначені статтею 118 Земельного кодексу України, не порушує його прав та законних інтересів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України наведена у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №804/3703/16 та від 31.01.2018 у справі № 814/741/16.

А за правилами частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_6 Судом України інших висновків щодо застосування даної правової норми у спорах, повязаних із зверненням до суду фізичних осіб з позовом до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, в якому предметом позову є зобовязання визнати протиправними дії щодо відмови у виданні дозволу чи зобов'язати видати наказ про дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, не надавалося.

Покликання позивача на рішення Верховного Суду України, де вирішувалися спори, повязані із відмовою передати земельну у власність, як і спори, повязані із вирішенням питання щодо дискреційних повноважень, не можуть бути прийняті судом, позаяк вони не стосуються застосування частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, а регулюють зовсім інші правовідносини, відмінні від правовідносин, повязаних з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою. Це саме стосується і судових рішень у справі №569/17259/15-а, де вирішувалось питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування про відмову у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, а не питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Жодних обставин, які б мали значення для вирішення даної справи судовими рішеннями у справі №569/17259/15-а не встановлено. Що ж стосується судового рішення у справі №569/16945/17, то таке за даними ЄДРСР воно наразі законної сили не набрало (http://reyestr.court.gov.ua/Review/71314890).

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, бездіяльність відповідного органу у питанні надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Натомість, відповідно до частини десятої статті 118 Земельного кодексу України рішенням, яке може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення без розгляду клопотання про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Адміністративний суд покликаний захищати осіб від порушень їх прав з боку субєктів владних повноважень. Обовязковим елементом правопорушення є негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій, бездіяльності або рішень субєктів владних повноважень. Відсутність порушення субєктивних прав особи, навіть у разі коли рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1, вул.Млинарська,9 м.Рівне, 33000) в позові до Рівненської міської ради (, вул.Соборна,12а, м.Рівне, 33000), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул.Лермонтова,6 м.Рівне, 33028), про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобовязання вчинити дії прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2 га. у відповідності до поданого ОСОБА_1 клопотання в установлений ч.7 ст.118 Земельного кодексу України місячний строк, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 14 травня 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.