Справа № 814/2226/17
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2226/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача Косцової І.П.
суддів Стас Л.В.
Турецької І.О.
за участю: секретаряСтефанцевої Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "К-СИСТЕМ" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "К-СИСТЕМ" заборгованість по адміністративно-господарським санкціям за незаймані робочі місця для працевлаштування інвалідів та пеню за несвоєчасну їх сплату на загальну суму 25817,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки відповідач добровільно не сплачує заборгованість із сплати адміністративно-господарських санкцій за незаймані робочі місця для працевлаштування інвалідів та пені за несвоєчасну їх сплату, остання підлягає стягненню в судовому порядку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Обґрунтовуючи свої доводи, апелянт, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що працевлаштовані протягом 2016 року інваліди пропрацювали на підприємстві менше шести місяців, а отже вони не можуть зараховуватися до нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю. Порушення підприємством строків подання звітності №3-ПН призвела до порушення прав інших осіб з інвалідною на працевлаштування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 17.02.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "К-СИСТЕМ" надало до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, за формою 10-ПІ, згідно якого, середньооблікова кількість штатних працівників у звітному періоді складала 16 осіб та працевлаштовано одного працівника з інвалідністю.

У зв'язку виявленням розбіжностей щодо кількості працевлаштованих у Товаристві в 2016 році осіб, Обласне відділення фонду направило на адресу відповідача лист від 28.08.2017 року з проханням пояснити причини їх виникнення.

18 вересня 2017 року ТОВ "К-СИСТЕМ" направило до Обласного відділення фонду повторний Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, в якому зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2016 році складала 15 чоловік, з яких кількість інвалідів, які повинні працювати складає 1 особа.

На переконання Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, оскільки відповідач у 2016 році не виконав норматив робочих місць з працевлаштування особи з інвалідністю, він зобов'язаний сплатити самостійно визначену суму адміністративно-господарських санкції, а також пеню за несвоєчасну їх сплату.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем протягом 2016 року надавались до районного центру зайнятості звіти про наявність вакантної посади для осіб з інвалідністю та у серпні 2016 року працевлаштовано таку особу, підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкції за невиконання нормативу робочих місць, а також пеню за несвоєчасну їх сплату відсутні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно ч. 2 та 3 статті 18-1 Закону №875-ХІІ рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1,2 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, покладено обов'язок по-перше: виділити та створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, по-друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по-третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Підприємство може бути звільнено від відповідальності щодо сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, лише якщо воно своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надавав до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіти «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік» форми № 10-П1, відповідно до якого середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві у 2016 році становила 15 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів визначено одну особу (а.с.10).

Також відповідачем подавались до Жовтневого районного центру зайнятості звіти форми 3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджує наявність на підприємстві створеного та введеного в дію місця для працевлаштування інваліда (а.с. 29-32).

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем протягом звітного періоду вжито достатніх заходів по забезпеченню працевлаштування інваліда, водночас причини його не працевлаштування не залежали від самого відповідача, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року по справі №807/545/17.

З приводу доводів апелянта, що прострочення відповідачем строку подання звіту за формою 3-ПН призвело до порушення прав інших осіб з інвалідною на працевлаштування, судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки згідно листа Вітовського (Жовтневого) районного центру зайнятості від 30.11.2017 року у період з 09.02.2016 року по 19.02.2016 року у центрі зайнятості були відсутні особи з інвалідністю, яким могла б бути запропонована вакансія за посадою «прибиральник службових приміщень» (а.с. 95).

Водночас, судова колегія погоджується з апелянтом, що працевлаштовані відповідачем у 2016 році інваліди не зараховуються до нормативу працевлаштування, оскільки пропрацювали на підприємстві менше шести місяців. Однак враховуючи, що відповідачем протягом звітного періоду вживались заходи по забезпеченню працевлаштуванню осіб з інвалідністю, наведені апелянтом обставини не є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, а отже і пені за невчасну сплату таких санкцій.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "К-СИСТЕМ" про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 02.05.2018 року.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Стас Л.В. Турецька І.О.