Справа № 826/5578/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2018 року № 826/5578/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про зобов'язання вирішити питання про преміювання позивача за фактично відпрацьований час за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року на рівні середнього розміру премії за посадою начальника відділу у складі Департаменту Державної фіскальної служби України у відповідному місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року позивач не мала дисциплінарних стягнень та не була відсторонена від виконання обов'язків за посадою, отже в порушення Закону України «Про державну службу», Положення про преміювання працівників апарату Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09.12.2015 №973.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що нарахування премії відбувається з урахуванням приписів Положення про преміювання, що затверджене наказом ДФС України (далі -Положення).

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на 13.09.2017) ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 з 30.06.2015 по 15.02.2017 проходила державну службу на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у період з серпня 2016 року по лютий 2017 року позивач премії не отримувала.

Відповідно до приписів ст. 50 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Згідно ч.2, 3 ст.50 Закону за результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватись премії, які є складовою частиною заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

Згідно ч. 3. ст. 50 Закону за результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Частиною 5. ст. 52 Закону визначено, що премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч.6 ст. 52 Закону, фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Згідно абз.3 ч.5. ст.52 Закону встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі.

Порядок визначення розмірів , нарахування та виплати премій державним службовцям, особам начальницького складу податкової міліції, працівникам які виконують функції з обслуговування, апарату ДФС визначено Положенням про преміювання працівників апарату Державної Фіскальної служби України, що затверджено наказом від 09.12.2015 № 973 «Про порядок організації бухгалтерського обліку та про деякі фінансові питання» (далі - Положення), згідно якого преміювання проводиться з метою матеріального стимулювання високопродуктивної та ініціативної праці, підвищення її ефективності, заінтересованості у досягненні її кінцевого результату та посилення персональної відповідальності за доручену роботу та поставленні завдання.

Відповідно до пп. 1.6.1, 16.6.2 Положення в апараті ДФС можуть встановлюватись такі види премій: місячна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи ДФС за попередній місяць, разова премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності - для державних службовців.

Згідно п.1.8 Положення розмір Премії встановлюється шляхом видання відповідного наказу, в якому вказується сума, яка спрямовується на виплату премії кожному працівнику.

Пунктом п.1.9 Положення визначено, що загальний розмір премій, передбачений п.1.6.1 Положення, які може отримати державний службовець за рік , не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік Фонд преміювання державного органу встановлюється в розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Визначена сума фонду преміювання по кожному структурному підрозділу доводиться Департаментом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності до керівників структурних підрозділів за формою згідно з додатком 1.

Пунктом 3.11 Положення визначено, що керівник самостійного структурного підрозділу зобов'язаний обґрунтовувати свої пропозиції щодо визначення розміру премії кожному працівникові з урахуванням (але не обов'язково суворо пропорційно) відпрацьованого часу. Обґрунтування по кожному працівнику наводиться в колонці «Примітка (обґрунтування)» подання. (пункт 3.12. Положення).

Щомісячна премія не нараховується: за періоди відпусток (основної, додаткової та інших, передбачених законодавством), тимчасової непрацездатності га в інших випадках, коли згідно із законодавством виплати провадяться з розрахунку середньої заробітної плати (пункт 4.9); в інших випадках за рішеннями Голови, першого заступника, заступника Голови (пункт 8 .3).

Щомісячна премія не виплачується: у разі відсторонення працівника від виконання службових обов'язків та від посади - протягом всього періоду відсторонення на підстав наказу про відсторонення (пункт 8.1); за місяць, у якому на державного службовця накладено дисциплінарне стягнення ( пункт 9.1).

З системного аналізу викладеного вбачається, що премія не є обов'язковою складовою заробітної плати державного службовця, та у випадку її нарахування необхідно враховувати критерії, що визначені законодавством та Положенням.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 535 від 23 липня 2015 року «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України», наказу № 598 від 12 серпня 2015 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 23.07.2015 № 535», наказу № 1022 від 30 грудня 2015 року «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України», наказу № 763 від 12 вересня 2016 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 30.12.2015 року № 1022», відбулася реорганізація Державної фіскальної служби України із скороченням штатної чисельності працівників.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент розвитку митної справи ДФС України ліквідовано та його функції передано до Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, Департаменту організації митного контролю, Департаменту адміністрування митних платежів та Департаменту боротьби з митними порушеннями.

Проте, як зазначено вище після ліквідації названого Департаменту ДФС України позивач продовжувала проходити державну службу саме у вказаному (ліквідованому) Департаменті, а саме на посаді на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України.

Вказане на думку суду відповідно до пункт 4.9 Положення є підставою для не виплати позивачу премії.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур А.Б. Федорчук