Справа № 755/12839/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року (повний текст виготовлено 16 лютого 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві оформити втрату громадянства України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини справи. Зокрема, позивач посилається на те, що чинним законодавством України встановлено імперативну вимогу щодо оформлення управлінням висновку щодо втрати особою громадянства України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 12 грудня 2016 року позивач через представника звертався зі скаргами до Президента України, Прем'єр-міністра України та Голови Верховної Ради України на бездіяльність Державної міграційної служби України щодо втрати ним громадянства України у зв'язку із його добровільним набуттям громадянства іншої держави - Чеської Республіки. Вважав, що ДМС України має всі наявні підстави та зобов'язано, відповідно до п. 104 Положення, вжити заходів позбавлення його громадянства.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 22 лютого 2017 року № 1-16/вхІ-1992-16 позивачу повідомлено про необхідність звернутися до територіального підрозділу міграційної служби за місцем його реєстрації на території України, та надати документ, що підтверджує наявність хоча б однієї з передбачених п. 1 ст. 19 Закону України «Про громадянство України» підстав для втрати громадянства України.

14 серпня 2017 року представник позивача надіслав відповідачу лист до якого додав оригінал перекладу довіреності позивача, заяву із нотаріальним засвідченням підпису, нотаріально засвідчене свідоцтво про добровільне набуття ним громадянства Чеської Республіки із перекладом, офіційний переклад паспорта позивача як громадянина Чеської Республіки, копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Листом від 29 червня 2017 року № 8001.16.2-5215/80.16-17 відповідач повідомив позивачу про відмову у втраті громадянства України із посиланням на ч. 2 п. 4 та 5 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Зокрема, в п. 4 вказано, що документи з питань громадянства подаються особою, яка постійно проживає за кордоном до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи; а п. 5 - заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та зазначив, що вихід з громадянства України ініціюється суто громадянином України, у визначеному порядку. Втрата громадянства України, як підстава припинення громадянства, ініціюється уповноваженими органами щодо громадян України, які порушили законодавство України, та які перебувають на території України. Крім того, позивач в порушення ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не оформив документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз змісту позовної заяви, апеляційної скарги та сформульованих позовних вимог у сукупності, дає підстави для висновку про те, що позивач не оскаржує відмову у втраті громадянства України, не наводить доводів протиправності аргументів відповідача щодо останньої. Натомість, позивач посилається на те, що чинним законодавством України встановлено імперативну вимогу щодо оформлення управлінням висновку щодо втрати особою громадянства України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про громадянство України» громадянство України припиняється: внаслідок виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про громадянство України» громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України. Вихід із громадянства України не допускається, якщо особі, яка клопоче про вихід з громадянства України, в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або стосовно якої в Україні є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили і підлягає виконанню. Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про громадянство України» підставами для втрати громадянства України є: добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про громадянство України», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: 3) підготовки подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства.

Згідно з п. п. 3, 4 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215/2001 від 27 березня 2001 року (далі - Порядок №215/2001), заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи в Україні.

Відповідно до п. 78 Порядку №215/2001, для виходу з громадянства України громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном (частина перша статті 18 Закону), подає такі документи: а) заяву про вихід з громадянства України (в двох примірниках); б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм); в) копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про виїзд на постійне проживання за кордон або копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про виписку з території України. У разі якщо у заявника відсутній один із документів, що зазначені у цьому підпункті, або інший з документів, перелічених у статті 5 Закону, на підтвердження факту перебування у громадянстві України та факту постійного проживання за кордоном подаються відповідні довідки, що видані органом міграційної служби або дипломатичним представництвом чи консульською установою України; г) один із таких документів: документ, який свідчить, що заявник набув громадянства іншої держави (держав); документ, виданий уповноваженим органом іншої держави про те, що громадянин України набуде громадянства іншої держави, якщо вийде з громадянства України.

Відповідно до п. 87 Порядку №215/2001 для припинення громадянства України внаслідок його втрати органи міграційної служби, дипломатичні представництва чи консульські установи України готують та подають: а) подання про втрату громадянства України.

Згідно з п. 104 Порядку №215/2001 про виявлення підстави для втрати громадянства України особою, яка проживає на території України, управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи повідомляє головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

У разі підтвердження наявності підстави для втрати громадянства України головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі готує подання про втрату особою громадянства України та надсилає його разом із документами, передбаченими підпунктами «б» і "в" статті 87 цього Порядку, до Державної міграційної служби України.

Буквальний аналіз зазначених норм права дає підтни для висновку про те, що для оформлення втрати громадянства відповідна особа подає встановлений перелік документів, як підлягають перевірці уповноваженим на те органом (у межах спірних правовідносин - Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві).

Тільки після перевірки таких документів та у разі підтвердження наявності підстави для втрати громадянства України, уповноважений на те орган готує подання про втрату особою громадянства України та надсилає його разом із документами до Державної міграційної служби України.

Таким чином, є помилковими доводи позивача про те, що чинним законодавством України встановлено імперативну вимогу щодо оформлення управлінням висновку щодо втрати особою громадянства України.

Колегія суддів звертає увагу, що листом від 29 червня 2017 року № 8001.16.2-5215/80.16-17 відповідач повідомив позивачу про відмову у втраті громадянства України із посиланням на ч. 2 п. 4 та 5 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Зокрема, в п. 4 вказано, що документи з питань громадянства подаються особою, яка постійно проживає за кордоном до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи; а п. 5 - заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

Отже, при наявності перешкод для підготовки подання про втрату особою громадянства України, відсутня процесуальна можливість для зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві оформити втрату позивачем громадянства України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 14.05.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма