Справа № 352/2010/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/1751/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Боєчка Віктора Романовича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2018 року, ухвалене суддею Гургула В.Б. в місті Івано-Франківськ у справі № 352/2010/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Боєчка Віктора Романовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 225 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження позовних вимог позивач покликається на те, що не здійснював зупинку транспортного засобу безпосередньо на пішохідному переході і тому не порушував Правил дорожнього руху. Додатково зазначив, що відповідач не зрозуміло яким чином виміряв відстань від пішохідного переходу до місця зупинки автомобіля позивача, оскільки жодних вимірювальних пристроїв він не мав та визначив її на власний розсуд.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 635265 від 02.11.2017 року та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Боєчко Віктор Романович, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2018 року та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення норм матеріального права та додатково зазначає те, що відповідачем було помічено транспортний засіб позивача, водій якого здійснив зупинку на пішохідному переході. Так як відповідач візуально зафіксував вказане правопорушення, то після розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці прийняв постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що 02.11.2017 року інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Боєчко Віктор Романович виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 635265, якою до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п.15.9 ПДР у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_2, 02.11.2017 року приблизно о 02 год. 10 хв. здійснив зупинку транспортного засобу, д.н.з. НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 безпосередньо на пішохідному переході, чим порушив п. 15.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, на підставі яких можливо встановити факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «г» пункту 15.9 ПДР України передбачено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До матеріалів справи в суді першої інстанції долучено СД-диск з даними відеофіксації з нагрудної камери патрульного.

Переглянувши надані матеріали відеофіксації, суд апеляційної інстанції зауважує, що ці матеріали жодними чином не свідчать про вчинення правопорушення позивачем, так як містять окремі елементи дорожньої обстановки безвідносно один до одного, які зафіксовані в темну пору доби, і не дають можливості побачити дорожню розмітку пішохідного переходу, дорожні знаки пішохідного переходу, розташування транспортного засобу, його номерні знаки та їх взаємозв'язок.

На думку суду для підтвердження порушення позивачем пункту 15.9 Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, належний відеозапис події, фотокартки із відповідними замірами відстані автомобіля від пішохідного переходу тощо.

Відповідно до частини 1, 2 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, надані суду апеляційної інстанції матеріали відеофіксації не є належним доказом у справі, а інші докази в матеріалах справи відсутні.

В даному випадку, на думку апеляційного суду, вірними є висновок суду першої інстанції про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись 229, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Боєчка Віктора Романовича залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2018 року в справі № 352/2010/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 16.05.2018 року