Справа № 823/2164/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа №823/2164/17

адміністративне провадження №К/9901/46391/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018р. (суддя - Чаку Є.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Черкаси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.01.2018р. позовну заяву повернуто позивачу у зв'язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09.01.2018р., та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018р. апеляційну скаргу залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018р. апеляційну скаргу повернуто позивачу.

Позивач не погодився з ухвалою апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, звернувся з касаційною скрагою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018р., та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що відповідно до положень Конституції України в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування, а тому оскаржувану ухвалу не можна визнати законною та обгрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини 2 статті 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018р. апеляційну скаргу позивача залишено без руху у зв'язку з недотриманням вимог щодо державної мови судочинства, та надано строк для усунення недоліків десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд виходив з того, що така викладена російською мовою. Водночас відповідно до положень статті 10 Конституції України та статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012р. №5029-VІ (в редакції, чинній на час залишення апеляційної скарги без руху) державною мовою в Україні є українська мова, а в силу приписів статті 15 КАС України, судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини 3 статті 14 Закону №5029-VI (в редакції, чинній на час залишення апеляційної скарги без руху) сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону (у вказаній редакції), за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

Апеляційний суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою для здійснення судочинства в Україні регіональною мовою (мовами) є її поширення як такої на відповідній території України згідно з рішенням місцевої ради. Водночас, на території м. Черкас та Черкаської області російська мова як регіональна мова поширена не була.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до вказаних вимог закону, апеляційна скарга має бути викладена українською мовою, а тому в силу положень частини 2 статті 298 КАС України, підлягає залишенню без руху.

Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду від 13.02.2018р. про залишення апеляційної скарги без руху позивачем отримано 21.02.2018р., що не заперечується і самим позивачем в касаційній скарзі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018р. апеляційну скаргу повернуто позивачу у зв'язку з не усуненням її недоліків.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху позивачем отримано, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, водночас недоліки апеляційної скарги позивачем не усунуто.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду апеляційної інстанції не спростовують і є безпідставними, оскільки апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга не відповідає вимогам щодо державної мови судочинства, у строк встановлений судом недоліки апеляційної скарги позивачем не усунуто, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про повернення апеляційної скарги.

Посилання в обґрунтування касаційної скарги на порушення апеляційним судом Конституції України є безпідставними, оскільки, як вже було зазначено, відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова, в свою чергу відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 15 КАС України судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції України).

Слід зазначити, що Верховний Суд в постанові від 06.02.2018р. у справі №826/24325/15 вже висловлював правову позицію суду з питання мови адміністративного судочинства.

Крім того, у рішенні "Менцен проти Латвії" (заява № 71074/01) Європейський суд з прав людини зазначив: "… що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (a), (e), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов'язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

Суд також зазначає, що більшість Високих Договірних Сторін вирішили надати одній або декільком мовам статус офіційної або державної мови та закріпити їх як такі у своїх відповідних конституціях. Таким чином, Суд визнає, що державна мова для цих держав є однією з фундаментальних конституційних цінностей, подібних до території, державного устрою та національного прапору. Мова жодним чином не є абстрактним поняттям. Вона нерозривно пов'язана з тим, як її фактично використовують носії. Отже, зробивши мову своєю офіційною, держава принципово зобов'язується гарантувати своїм громадянам право використовувати цю мову як для передачі, так і для отримання інформації без перешкод не лише в особистому житті, але й у спілкуванні з органами влади. На думку Суду, насамперед, з цієї точки зору слід враховувати заходи, спрямовані на захист певної мови. Іншими словами, уявлення про державну мову - це наявність певних суб'єктивних прав для носіїв цієї мови".

Враховучи викладене, відмова у доступі до суду з підстав невиконання вимог закону щодо дотримання української мови апеляційної скарги, не є такою, що несумісна з гарантіями, передбаченими у статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що касаційну скаргу позивачем викладено українською мовою, що свідчить про відсутність для позивача перешкод у використанні української мови у сфері судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук