Справа № 826/1536/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2018 року 15:27 № 826/1536/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін від позивача - Гаджук П.П., від відповідача - Гайдай В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Пареті»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пареті» (далі - позивач/ ТОВ «Пареті») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі- відповідач/ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.09.2017 №, №, від 05.12.2017 №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Пареті» з питань дотримання податкового законодавства з 19.03.2014 по 31.12.2016, валютного за період з 19.03.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 19.03.2014 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Пареті»:

1. п. 44.1, п. 44.2, ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 198, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 ст. 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88, наказу Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2 «Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств в періоді що перевірявся на загальну суму 1691470 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 34703 грн., за 2015 рік в сумі 1656767 грн.

2. пп. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п, 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся на загальну суму 2112002 грн., в тому числі по періодах:

за вересень 2014 року на суму 6381 грн.;

за жовтень 2014 року на суму 15242 грн.;

за листопад 2014 року на суму 10716 грн.;

за грудень 2014 року на суму 5772 грн.;

за січень 2015 року на суму 21218 грн.;

за лютий 2015 року на суму 157512 грн.;

за березень 2015 року на суму 166868 грн.;

за квітень 2015 року на суму 262628 грн.;

за травень 2015 року на суму 49587 грн.;

за червень 2015 року на суму 514671 грн.;

за липень 2015 року на суму 323115 грн.;

за вересень 2015 року на суму 318151 грн.;

за жовтень 2015 року на суму 83462 грн.;

за грудень 2015 року на суму 5343 грн.;

за січень 2016 року на суму 171336 грн.

3. п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, пп. Б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, р. ІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, в результаті несвоєчасного подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених на користь платника податків за 1,2 квартали 2015 року.

4. п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті несвоєчасного подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за грудень 2014 року, жовтень 2015 року.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 15.08.2017 №334/26-15-14-01-03/39141486 (далі по тексту - акт перевірки), на висновки якого ТОВ «Патері» подані заперечення від 21.08.2017 №54, відповідно до п. 86.7 статті 86 Податкового кодексу України.

Листом від 01.09.2017 №24064/10/26-15-14-01-03 Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві повідомило позивача про результати розгляду заперечень, зазначивши, що ТОВ «Пареті» не надано додаткових документів, які б спростовували висновки акту перевірки та вирішено доповнити висновки акта від 15.08.2017 №334/26-15-14-01-03/39141486 пунктом 5 щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток в редакції: «п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, , п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 ст. 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88, наказу Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2 «Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за рік 2016 на загальну суму 1160146 грн., а тому числі по періодах: заниження податку на прибуток за 1 квартал 2016 року на суму 109139 грн., за 3 квартали 2016 року на суму 117927 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за рік 2016 на суму 1160146 гривень», іншій частині висновки акта перевірки контролюючим органом залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі акта перевірки від 15.08.2017 №334/26-15-14-01-03/39141486, ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення рішення, зокрема:

- від 06.09.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податок на прибуток приватних підприємств на суму 1691470,00 грн. за основним платежем та на суму 65442,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 06.09.2017 №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1160146 грн.;

- від 06.09.2017 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2640002,50 грн., з яких 2112002,00 грн. нараховано за податковим зобов'язанням та 528000,50 грн. - штрафні (фін снові) санкції;

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 15.08.2017 №334/26-15-14-01-03/39141486, листі ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2017 №24064/10/26-15-14-01-03та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Пареті» подано скаргу від 06.10.2017 №59 до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 01.12.2017 №28309/6199-99-11-01-01-25 Державна фіскальна служба України скарга задоволена частково, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.09.2017 № в частині застосування штрафних санкцій з податку на прибуток за І квартал 2016 року та 3 квартали 2016 року, в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення від 06.09.2017 № та податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.09.2017 №, № залишені без змін.

З врахуванням рішення Державної фіскальної служби України від 01.12.2017 №28309/6199-99-11-01-01-25, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1700145,75 грн., з яких 1691470,00 грн. - податкове зобов'язання та 8675,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення від 06.09.2017 №, №, від 05.12.2017 № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно положень статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від'ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентами з урахуванням умов спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пареті» зареєстроване як платник податку на додану вартість, перебуває на обліку в державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань види діяльності підприємства:

Код КВЕД 43.11 Знесення;

Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику;

Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування;

Код КВЕД 43.31 Штукатурні роботи;

Код КВЕД 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін;

Код КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління;

Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.;

Код КВЕД 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами;

Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

Код КВЕД 41.10 Організація будівництва будівель;

Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 15.08.2017 №334/26-15-14-01-03/39141486, висновки щодо порушення ТОВ «Пареті» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій з контрагентами: ТОВ «Амбер 5», ТОВ «Файне місто», ТОВ «Клімат Сервіс Столичні Вікна», ТОВ «БТК Промбудпостачання».

Так, фінансово-господарські операції позивача (замовник) та ТОВ «Файне місто» (підрядник) ґрунтувались на договорі виконання оздоблювальних робіт від 02.03.2015 №02032015, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати у відповідності до умов Договору роботу - провести оздоблювальні роботи на об'єкті будівництва - « 4 Етап будівництва: Секція 3.4 п'ятої черги, секція 3.5 шостої черги, 2-ого пускового комплексу дев'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: 40-річчя Жовтня, 60, в Голосіївському районі м. Києва».

В свою чергу, фінансово-господарські операції позивача (підрядник) та ТОВ «Амбер 5» (субпідрядник) ґрунтувались на договорі підряду від 01.09.2014 №01092014, відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується виконати комплекс загальнобудівельних та інших будівельних робіт на об'єкті: « 4етап будівництва: Секція 3.4 пятої черги секція 3.5 шостої черги, 2-ого пускового комплексу дев'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: 40-річчя Жовтня, 60, в Голосіївському районі м. Києва.»

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі господарських відносин, позивачем надано до матеріалів справи, додатки до договору з погодженням договірної ціни, акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення, податкові накладні.

На обґрунтування ділової доцільності відповідних взаємовідносин з матеріалів справи вбачається, що отримані від ТОВ «Амбер 5» та ТОВ «Файне місто» будівельні роботи були використані позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АК Інжинірінг» (генпідрядник) за договорами підряду від 02.06.2014 №02062014, від 04.08.2014 №14082014, від 01.10.2014 №01102014, від 19.01.2015 №19012015, відповідно до умов яких, підрядник має право залучати до виконання робіт третіх осіб (субпідрядників). Копії зазначених договорів, додатків до них та первинна документація долучені до матеріалів справи.

Також, між ТОВ «Пареті» (підрядник) та ТОВ «Амбер 5» (субпідрядник) був укладених договір від 03.03.2015 №03032015, відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується виконати на свій ризик та за завданням підрядника комплекс ремонтних робіт на об'єкті «Середня загальноосвітня школа №141» за адресою: м. Київ, Дніпровський район, бульвар Давидова, 5.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів позивачем надані до матеріалів справи копії актів приймання виконаних робіт, податкові накладні, платіжні доручення.

Поряд з цим, ТОВ «Пареті» (замовник) уклало з ТОВ «БТК Промбудпостачання» (підрядник) договір на виконання робіт з монтажу систем опалювання від 01.07.2015 №0107/01, відповідно до умов якого підрядник зобов'язується провести роботи з монтажу систем опалювання на об'єкті будівництва: «Середня загальноосвітня школа №141» за адресою: м. Київ, бульвар Давидова, 5.

В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт, складені на підставі додатків до Договору від 01.07.2015 №0107/01, платіжні доручення, податкові накладні, виконавча документація, ліцензія Державної архітектурно-будівельної інспекції України, видана ТОВ «БТК Промбудпостачання», сертифікати відповідності.

Водночас, між ТОВ «Пареті» (замовник) та ТОВ «Клімат Сервіс Столичні Вікна» (підрядник) були укладені договори від 12.06.2015 №12062015 та договір підряду від 20.09.2015 №20092015 про виконання комплексу ремонтних робіт на об'єкті «Середня загальноосвітня школа №141» за адресою: м. Київ, бульвар Давидова, 5.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів позивачем надані додатки до договору з погодженням договірної ціни, акти виконаних робіт, платіжні доручення.

На обґрунтування ділової доцільності відповідних взаємовідносин з ТОВ «Амбур 5» та ТОВ «БТК Промбудпостачання», ТОВ «Клімат Сервіс Столичні Вікна» позивачем наданий договір субпідряда від 03.03.2015 б/н, укладений між ТОВ «Пареті» (субпідрядник) та Васпласт Уорлдвайд ЛТД (генеральний підрядний) про ремонт школи за адресою: м. Київ, Дніпровський район, бульвар Давидова, 5.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи , судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

При цьому, суд враховує, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися.

У свою чергу, висновки контролюючого органу ґрунтуються (за змістом акту перевірки позивача) на результаті аналізу даних наявних в інформаційно-аналітичних ресурсах ДФС та зібраної податкової інформації щодо звітності контрагентів позивача.

Так, ГУ ДФС у м. Києві зазначає про відсутність у контрагентів позивача трудових та технічних ресурсів основних засобів, на підставі чого відповідач дійшов до висновку про відсутність реально вчинених господарських операцій.

Ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на наявні відомості з єдиного державного реєстру судових рішень по справі №755/15645/14-к, а саме: вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2014 суд не приймає до уваги, оскільки він не стосується підприємства позивача чи його контрагентів, а містить лише посилання на господарські взаємовідносини третіх товариств з ТОВ «Клімат Сервіс Столичні Вікна».

Разом з тим, доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Більше того, в акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру),

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, з аналізу первинної документації, норм чинного законодавства та особливостей спірних господарських операцій встановлюється їх реальність, що підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: податковими накладними, актами виконаних робіт, в яких викладено зміст та результати договірних зобов'язань, звітами про надані послуги, платіжними дорученнями, якими підтверджується оплата наданих послуг.

Відтак, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 06.09.2017 №, №, від 05.12.2017 № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРЕТІ" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №, від 06.09.2017р., № від 05.12.2017р.

3. Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "ПАРЕТІ" витрати по сплаті судового збору в сумі 82504 (вісімдесят дві тисячі п'ятсот чотири грн.) 43 коп. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 10.05.2018.

Суддя С.К. Каракашьян