Справа № 807/866/15
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2103/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Матковської З.М., Сапіги В.П.,
при секретарі судового засідання: Бедрій Х.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року (суддя Шешеня О.М., ухвалена в м.Ужгороді о 10:42 повний текст складено 27.12.2017р.) у справі № 807/866/15 за заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 в жовтні 2017р. звернувся в суд із заявою про виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України та просив постановити ухвалу про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015 року та постановою Вищого адміністративного суду України від 20.06.2017 року по адміністративній справі № 807/866/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання наказу незаконним та зобов`язання вчинити дії з виплати різниці середнього заробітку за період з 17.04.2015 року по 18.09.2017 року.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою, його в апеляційному порядку оскаржив позивач- ОСОБА_1 , вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про виплату різниці середнього заробітку в порядку ст. 236 КЗпП України.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу суду законною та просить залишити її без змін.
Позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Відповідач у клопотанні яке надійшло на адресу суду 05.05.2018р. просить розгляд справи проводити без їхньої участі.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015р., позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 було задоволено частково; визнано незаконним наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.04.2015 року № 101 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 без повного розрахунку за нормами забезпечення; зобов`язано військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати наказ (по стройовій частині) від 17.04.2015 року № 101 та видати новий наказ (по стройовій частині) військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 після виплати заборгованості по недоотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас в розмірі 8423,77 (вісім тисяч чотириста двадцять три гривні сімдесят сім копійок) грн.
В подальшому постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016р., постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року в частині визнання незаконним наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.04.2015 року № 101 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 без повного розрахунку за нормами забезпечення та зобов`язання військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати наказ по стройовій частині від 17.04.2015 року №101 та видати новий наказ по стройовій частині військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 після виплати заборгованості по недоотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас в розмірі 8423,77 грн. (вісім тисяч чотириста двадцять три гривні сімдесят сім копійок) скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено. В решті постанову було залишено без змін.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 20.06.2017р., касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково; постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року скасовано; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року змінено та викладено абзац третій резолютивної частини постанови у наступній редакції; «Скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 квітня 2015 року № 101 про виключення позивача зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 »; в решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року залишено без змін.
В подальшому, ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про стягнення та виплату різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 236 КЗпП України.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для стягнення та виплати різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.
Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2015 року позивача звільнено з військової служби у запас з посади військового комісара Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України за сімейними обставинами. Дані обставини підтверджуються копією рапорту на звільнення від 23.12.2014р. (а.с.250, Т.1) та копією Витягу з Наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України від 03 березня 2015 року № 82 (а.с.2, Т.2).
Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» обов`язок: звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходженнями військової служби громадянами України.
У свої заяві ОСОБА_1 посилається на п. 232 Положення, зазначаючи при цьому, що уразі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби, поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.
Проте як вірно встановлено судом першої інстанції, наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України про звільнення позивача з військової служби за № 82 від 03 березня 2015 року, останнім не оскаржувався, рішення суду щодо скасування наказу про звільнення позивача з військової служби чи визнання його незаконним не приймалося.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що правилами виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби, зокрема пунктом 37.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260, визначено, що у разі звільнення з військової служби, посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення.
Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Проте як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини, пов`язані з прийняттям, проходженням та звільненням з військової служби у Збройних силах України, регулюються спеціальними нормативно-правовими актами. ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (з якої у подальшому був звільнений у запас за власним бажанням), у своїй заяві посилається на норми Кодексу законів про працю України, а саме на статтю 236 КЗпП України оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.
Разом з тим Міністерство соціальної політики України листом від 24.07.2013 року № 774/13/84-13 «Щодо розширення КЗпП України на військовослужбовців» було роз`яснено, що Відповідно до Закону України від 25.03.92 р. N 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідно до статті 2 даного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Як вірно зазначено судом першої інстанції військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
Враховуючи викладене судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.
Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника- ОСОБА_1 не розглядався, відтак посилання на ст. 236 КЗпП Укрїни є безпідставним.
Враховуючи все наведене вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, про безпідставність доводів ОСОБА_1 , викладених у заяві про стягнення та виплаті різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки факт незаконності звільнення ним доведено не було, а відносини з приводу звільнення військовослужбовців з військової служби регулюється спеціальним законодавством.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року у справі № 807/866/15 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом 30 днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді З. М. Матковська
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 14.05.2018 р.