Справа № 810/518/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2018 року № 810/518/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврогазбудсервіс» до Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврогазбудсервіс» (Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Білоцерківська, 1-Г) з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-А) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.12.2017 №.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючий орган необґрунтовано застосував до ТОВ «Єврогазбудсервіс» штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, позаяк не врахував, що затримка у реєстрації податкової накладної була наслідком винних дій контролюючого органу, який без будь-яких правових підстав зволікав із реєстрацією договору про визнання електронних документів, чим позбавив підприємство об’єктивної можливості подати податкову накладну для реєстрації.

Позивач стверджував, що вжив вичерпних заходів для виконання податкового обов’язку, у зв’язку з чим не може нести відповідальність за недоліки у роботі контролюючого органу.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що застосував до позивача штрафні санкції правомірно, позаяк податкову накладну від 01.12.2016 №1 ТОВ «Єврогазбудсервіс» зареєструвало несвоєчасно.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін та положення Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10 листопада 2017 року Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податкової звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН ТОВ «Єврогазбудсервіс» за грудень 2016 року.

Результати перевірки оформлені актом від 10.11.2017 №6098/12-02/40875338 (далі – Акт перевірки) (а.с. 12-13).

У ході перевірки контролюючим органом встановлений факт несвоєчасної реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме, податкову накладну від 01.12.2016 №1 ТОВ «Єврогазбудсервіс» зареєструвало лише 20.12.2016, тобто із затримкою у 4 дні.

З урахуванням викладеного, контролюючий орган в Акті перевірки дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Розглянувши заперечення позивача на Акт перевірки, Головне управління ДФС у Київській області прийняло рішення від 07.12.2017 №8818/10/10-36-12-01-19, яким висновки акта від 10.11.2017 №6098/12-02/40875338 залишило без змін (а.с. 16-18).

На підставі висновків Акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення від 11.12.2017 №, яким позивачеві на підставі положень пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України визначено штраф у розмірі 4583,33 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов’язань платник податку зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов’язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З’ясовуючи обставини реєстрації позивачем податкової накладної, судом встановлено наступне.

01 грудня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврогазбудсервіс» за правилом першої з подій (надходження коштів за товар) було складено на користь ТОВ «Укр Ойл» податкову накладну №1 на суму ПДВ 45833,33 грн.

Виходячи з вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, граничним терміном реєстрації податкової накладної від 01.12.2016 №1 є 16.12.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, податкову накладну від 01.12.2016 №1 в ЄРПН зареєстровано лише 20.12.2016, що підтверджується квитанцією №1 (а.с. 25).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що податкова накладна від 01.12.2016 №1 була зареєстрована із затримкою у 4 дні.

Разом з цим, судом під час розгляду справи з’ясовано, що затримка реєстрації податкової накладної не була наслідком винних дій чи бездіяльності позивача і була пов’язана із зволіканням контролюючого органу у реєстрації договору про визнання електронних документів.

Суд зазначає, що загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, що затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за №320/15011 (далі – Інструкція №233).

Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції №233, подання податкових документів в електронному вигляді – подання податкових документів до органів ДПС у визначеному для документообігу порядку за умови включення платника податків до системи подання податкових документів в електронному вигляді.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції №233 передбачено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ Інструкції №233, для приймання податкових документів в електронному вигляді від платника податків орган ДПС повинен мати: програмне забезпечення приймання та обробки податкової звітності з засобами КЗІ; чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформовані акредитованим центром сертифікації ключів для органу ДПС.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №233, порядок подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку для платника податків передбачає:

- отримання у будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи.

- отримання в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА тексту примірного договору про визнання електронних документів, безкоштовного спеціалізоване програмного забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

- заповнення необхідних реквізитів примірного договору про визнання електронних документів;

- надання до органу ДПС за місцем реєстрації підписаних та скріплених печаткою двох примірників договору та посилених сертифікатів відкритих ключів на електронному носії;

- після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації, – отримання примірника договору.

Отже, для забезпечення можливості надсилати до контролюючого органу податкових документів в електронному вигляді платник податків зобов’язаний укласти з контролюючим органом договір про визнання електронних документів, форма та зміст якого затверджені додатком №1 до Інструкції №233.

Розділом 6 примірного договору про визнання електронних документів передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами.

Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Суд зазначає, що за змістом Інструкції №233, формою підтвердження у прийнятті та реєстрації поданих платником податкових документів в електронному вигляді, або про відмову у їх прийнятті та/або реєстрації, є відповідні квитанції, що надсилаються за наслідками обробки електронних документів.

Відповідно до пункту 7.4 розділу ІІІ Інструкції № 233, перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Пунктом 7.5 розділу ІІІ Інструкції №233 передбачено, що підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС (пункт 7.6 розділу ІІІ Інструкції №233).

Таким чином, про відмову у прийнятті податкових документів контролюючий орган надсилає платнику податків квитанцію №2 із зазначенням причин відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 08.12.2016 було надіслано засобами телекомунікаційного зв’язку на адресу контролюючого органу договір про визнання електронних документів.

Відповідно до квитанції №1, договір про визнання електронних документів було доставлено до ДФС 08.12.2016 о 10:54 год. та збережено на центральному рівні (а.с. 23).

Водночас квитанція №2 про прийняття та реєстрацію договору про визнання електронних документів, що був направлений контролюючому органу 08.12.2012, надійшла позивачеві лише 20.12.2016 (а.с. 24).

Таким чином, період обробки фахівцями контролюючого органу надісланого позивачем 08.12.2016 договору тривав 12 днів.

Суд зазначає, що Інструкція №233 не містить строків, у які контролюючий орган зобов’язаний укласти (підписати) з платником податків договір про визнання електронних документів.

Разом з цим, беручи до уваги, що на момент виникнення спірних правовідносин податкові накладні та інша податкова звітність, що стосується ПДВ, подається платниками податків виключно в електронній формі, підписання договору про визнання електронних документів має бути забезпечене контролюючим органом у строк, що не буде перешкоджати платникові податків виконати податковий обов’язок у визначений законом строк.

Наведені висновки суду цілком узгоджуються з інформацією, що розміщена на інформаційних порталах ДФС у мережі Інтернет.

Так, за посиланням «http://kyiv.sfs.gov.ua/media-ark/local-news/print-80135.html» розміщена інформація, відповідно до якої строк обробки відповідальним працівником договору про визнання електронних документів складає не більше 5-ти робочих днів. Аналогічна інформація розміщена за посиланням «http://od.sfs.gov.ua/media-ark/news-ark/print-64572.html», «http://sfs.gov.ua/elektronna-zvitnist/platnikam-podatkiv-pro/povidomlennya-platnikam-pod/58693.html».

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що контролюючий орган зобов’язаний був прийняти та підписати договір про визнання електронних документів, або відмовити у його підписанні не пізніше 15.12.2016, а позивач правомірно очікував, що контролюючий орган прийме одне з двох рішень у зазначений термін.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, договір про визнання електронних документів контролюючим органом було підписано із затримкою, що, у свою чергу, позбавило позивача об’єктивної можливості своєчасно виконати податковий обов’язок щодо реєстрації податкової накладної у ЄРПН.

Зауваження відповідача щодо відхилення (неприйняття) договору про визнання електронних документів суд до уваги не бере, позаяк вони повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі наданими відповідачем.

Зокрема, з наданих відповідачем квитанцій №1 та №2 вбачається, що договір про визнання електронних документів був доставлений до центрального рівня ДФС 08.12.2016, а його обробка була звершена 20.12.2016 внаслідок підписання (прийняття) (а.с. 49).

Водночас доказів направлення позивачеві квитанції, у якій би було зазначено про неприйняття надісланого 08.12.2016 договору про визнання електронних документів відповідач під час розгляду справи надати не зміг.

Щодо наданого відповідачем витягу із власних інформаційний систем, відповідно до якого 08.12.2016 договір, направлений позивачем, був відхилений, суд звертає увагу на таке.

По-перше, єдиною формою комунікації контролюючого органу з платником податків, що стосується питань прийняття або неприйняття податкових документів (податкових накладних, податкової звітності) є відповідні квитанції (перша та друга).

Таким чином, виключно у формі направлення квитанції контролюючий орган повідомляє платника про неприйняття податкових документів в електронному вигляді.

Беручи до уваги, що доказів направлення такої квитанції відповідач не надав, у суду є підстави вважати, що рішення про відмову у прийнятті та реєстрації договору про визнання електронних документів контролюючим органом не приймалось.

По-друге, як вбачається з наданого відповідачем витягу з інформаційної бази контролюючого органу, стверджуване рішення про неприйняття договору про визнання електронних документів було прийняте 08.12.2016 о 09:13 год. Разом з цим, наявними у матеріалами доказами підтверджується, що договір про визнання електронних документів до контролюючого органу було доставлено лише 08.12.2016 о 10:54 год. Тобто рішення, про яке стверджує відповідач, було прийняте контролюючим органом до одержання відповідного договору.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що належних доказів, які б свідчили, що контролюючим органом приймалось рішення про неприйняття поданого позивачем договору про визнання електронних документів у матеріалах справи відсутні.

Отже, у межах спору, судом встановлено, що порушення позивачем строку реєстрації податкових накладних у ЄРПН сталося не з вини платника податків, а через бездіяльність контролюючого органу, який безпідставно, всупереч власним процедурам затримав реєстрацію договору про визнання електронних документів, чим позбавив позивача можливості виконати податковий обов’язок з реєстрації податкової накладної у встановлений законом строк.

Беручи до уваги, що позивач податкову накладну від 01.12.2016 №1 зареєстрував одразу після отримання такої можливості, застосування до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафних санкцій є необґрунтованим.

У частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що встановлені під час розгляду обставини свідчать, що приймаючи оспорюване рішення відповідач обмежився лише формальним з’ясуванням фактичної дати реєстрації податкової накладної, повністю проігнорувавши викладені у запереченнях на Акт перевірки факти, що свідчили про неможливість здійснити реєстрацію податкової накладної у визначений законом строк з вини контролюючого органу.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення від 11.12.2017 № прийняте відповідачем необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 11.12.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Одночасно з цим, скасовуючи оспорюване податкове повідомлення-рішення, суд не погоджується з доводами позивача про неправомірність проведеної перевірки.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут і далі – у редакції, чинній на момент проведення перевірки) передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов’язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином, на момент проведення контролюючим органом перевірки своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних було предметом саме камеральної перевірки.

Зауваження позивача відносно того, що камеральну перевірку контролюючий орган зобов’язаний був здійснити з урахуванням положень Податкового кодексу України, чинних на момент складання податкової накладної №1 від 01.12.2016 суд відхиляє.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Тобто, порядок, предмет, підстави камеральної перевірки встановлюються нормами Податкового кодексу України, які є чинним на момент її проведення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 11.12.2017 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврогазбудсервіс» (ідентифікаційний код 40875338, місцезнаходження: 09200, Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Білоцерківська, буд. 1 Г) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код: 39393260, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд 5-А) судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду – 05.05.2018.

Суддя Панченко Н.Д.