Справа № 826/3205/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 травня 2018 року № 826/3205/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»,
треті особи:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_4
провизнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

29 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вимогами про:

- визнання дій Комунального підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» по проведенню державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 неправомірними;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 17 липня 1993 року ним укладено шлюб із ОСОБА_2. У шлюбі, за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі здійснювався ремонт та проводилося перепланування, що призвело до змінення площі та кількості кімнат. 07 травня 2007 року шлюб розірвано. Протягом тривалого часу відбувався розподіл майна, однак остаточного рішення по справі щодо розподілу майна не ухвалено. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 без його згоди продала спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу, який здійснювався на підставі довідки - характеристики, яка видана Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» з порушенням встановлених вимог, а саме в довідці відсутні дані про самовільну перебудову та відмітки про наявність чи відсутність дозвільних документів щодо вчинених перепланувань. Позивач вважає, що це є безумовною підставою для скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка була продана без його згоди у зв'язку з цим був змушений звернутися до суду.

Про порушення свого права дізнався в лютому 2016 року, що підтверджується листом Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 22.01.2016 №755(И-2016), а тому просив суд обчислювати строк для звернення до суду з того часу, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів, а саме з лютого 2016 року. Судом визнано причину поважною, а тому 15 березня 2016 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі.

За результатами судового засідання, пояснень позивача, наявних в матеріалах справи, які дають змогу здійснити оцінку правомірності взаємовідносин сторін, відсутністю потреби заслуховувати свідків чи експерта, за наявності заяви представника позивача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідній редакції встановлювалось, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно п.10 ч.1 Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Наведені положення процесуального законодавства, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин узгоджуються й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Спір у справі, що розглядається, стосується права власності на спірну квартиру, а отже виник з приводу майнових прав.

Тобто оскаржувані ненормативні акти суб'єкта владних повноважень вичерпали свою дію у зв'язку з їх реалізацією (довідки-характеристики на об'єкти нерухомого майна на спірну квартиру). Таким чином, виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права власності на спірну квартиру не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на спірну квартиру.

Наведене в сукупності вказує на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №84/2470/13.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України в редакції на день постановлення даної ухвали, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таке саме положення було закріплено і в п.1 ч.1 ст.157 КАС України в редакції до 15.15.2017.

Беручи до уваги те, що даний позов стосується порушення прав особи - боржника під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, та враховуючи положення ст.287 КАС України в чинній редакції, даний спір не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Суд вважає за доцільне також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, вимоги позивача можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.3, 19, п.1 ч.1 ст.238, ч.2 ст.239, ст.ст.241-243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Провадження в адміністративній справі №826/3205/16- закрити.

Попередити позивача, що повторне звернення з тими самими вимогами до адміністративного суду не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська