Справа № 607/5803/18
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2018 Справа №607/5803/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., представника позивача Гаврилюк Зоряни Богданівни, відповідача ОСОБА_2, адвоката Весеса Михайла Ярославовича, перекладача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області (далі УДМС у Тернопільській області) до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2) про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області (далі УДМС у Тернопільській області) пред»явив до суду адміністративний позов до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан про його примусове видворення. В обґрунтування вимог вказує, що відповідач є громадянин Республіки Азербайджан. В'їхав на територію України 21 липня 2016 року через КПП «Бориспіль», на законних підставах, з приватною метою за паспортним документом серії НОМЕР_1, виданим 06 березня 2010 року з терміном дії до 05 березня 2020 року. Після в»їзду відповідач території України не покидав . Таким чином на час виявлення посадовими особами позивача 02 листопада 2017 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_2) , тобто іноземець перебував в Україні понад дозволений строк перебування - 90 днів протягом 180 днів. Відповідач не звертався до територіальних органів та підрозділів ДМС України з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України, порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 02 листопада 2017 року за порушення правил перебування іноземців в Україні відповідача, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн., який ним сплачений. Також, 03 листопада 2017 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача, яким зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 30 листопада 2017 року. Зазначене рішення особисто вручене відповідачу та ним не оскаржувалось, однак ним і не виконане. Посилаючись на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України, жодних дій щодо повернення в країну походження у термін визначений у рішенні про примусове повернення з України не вживає, не має постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення, законних джерел доходу, не працює, не навчається, і не вживає будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, позивач вважає, що є всі необхідні передумови для примусового видворення відповідача за межі України.

Відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) та його адвокат відзив на позов не подавали .

У судовому засіданні представник позивача позов підтрималаз підстав, викладених у позовній заві, просила його задовольнити. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, в порядку вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України просила допустити негайне виконання рішення суду, в разі задоволення адміністративного позову.

Відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, пояснив, що йому відомий той факт, що він перебуває на території України без законних на те підстав. Рішення про примусове повернення з України не виконав, на даний час він забронював квиток до Азербайджану на 25 травня 2018 року. Посилаючись на наведене, не заперечував щодо задоволення позову.

Адвокат Верес М. Я. в судовому засідання пояснив, що при задоволенні позову права та інтереси відповідача порушені не будуть.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке:

громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їхав на територію України 21 липня 2016 року через КПП «Бориспіль» по паспортному документу серії НОМЕР_1, виданому 06 березня 2010 року терміном дії до 05 березня 2020 року.

З моменту в'їзду відповідач території Україну не покидав, тобто перебуває на території України понад визначений законом термін - 90 днів протягом 180-ти днів . Вказаний факт доказуванню не підлягає в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України, оскільки визнаний сторонами та сумнівів щодо його достовірності або добровільності визнання у суду не виникає.

02 листопада 2017 року посадовими особами Управління ДМС України в Тернопільській області відносно відповідача складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою Державною міграційної служби України від 02 листопада 2017 року відповідача, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, тобто за те, що він в'їхав на територію України 21 липня 2016 року з приватною метою, і на момент виявлення продовжує перебувати на території України понад встановлений 90-денний строк протягом180 днів без законних на це підстав . На відповідача накладено штраф у розмірі 510,00 грн., який ним сплачено, що підтверджується квитанцією від 02 листопада 2017 року.

Відповідач не звертався до територіальних органів та підрозділів ДМС України з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України.

03 листопада 2017 року Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача, яким зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 30 листопада 2017 року, попереджено про наслідки невиконання рішення про примусове повернення з України .

Зазначене рішення вручене відповідачу особисто 03 листопада 2017 року, що підтверджується його розпискою.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:

Згідно із вимогами частин 1 та 2 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон), -реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в»їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України .

Відповідно до Угоди між Кабміном України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян , затвердженої постановою Кабміну України №1565 від 24 жовтня 2002 року (далі Угода ) між Україною та Республікою Азербайджан діє безвізовий режим .

Згідно із ст. 1 вказаної Угоди - громадяни держави однієї сторони незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в»їжджати, прямувати транзитом, виїжджати чи перебувати на території іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, а по документах,зазначених у Додатках1 та 2 до цієї Угоди.

Положення ст. 9 Закону встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Вимогами підпункту 2 пункту 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі Порядок), зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в»їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в»їзду, якщо інший строк не визначений міжнародними договорами України.

згідно з вимогами ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон), іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з вимогами ст. 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

В силу вимог ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з вимогами ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже відповідач без належних на те правових підстав перебуває на території України, знає про винесене щодо нього рішення компетентного орану про примусове повернення, однак ігнорує його. Вказані обставини на думку суду свідчать про ухилення відповідача від добровільного виконання зазначеного рішення позивача.

Судом не встановлено обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону, та унеможливлюють примусове видворення за межі України.

Відповідач не звертався до позивача із заявою про надання йому статусу біженця та особи яка потребує додаткового захисту, а тому судом не встановлено обставин за яких на нього поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування доводів позивача та безпідставність позовних вимог.

Доводи відповідача про неможливість повернення на батьківщину з причини відсутності коштів, суд не приймає до уваги, оскільки неналежний фінансовий стан не може бути підставою невиконання законодавства України.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Суд, приймаючи до уваги клопотання позивача та те, що відповідач продовжує порушувати правила перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, враховуючи його особу, факт ухиляння від виконання рішення про примусове повернення з України та наявність у нього квитка на 25 травня 2018 року для повернення у країну свого походження, з метою забезпечення виконання судового рішення, вважає за можливе звернути рішення суду до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 288, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка