Справа № 813/112/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/896/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Демчик О.І.,

представника відповідача Булаш З.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2018 року про забезпечення позову у справі №813/112/18 (ухвала постановлена в м.Львові, суддею Мартинюк В.Я.) за адміністративним позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування наказу,

в с т а н о в и в:

ПП «ОККО-Нафтопродукт» 05.01.2018 звернулося в суд із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 29.12.2017 №2931 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».

Одночасно позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, в якій просить зупинити дії наказу від 29.12.2017 №2931 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2018 року заяву ПП «ОККО-Нафтопродукт» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено дію наказу Офісу великих платників податків ДФС «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» від 29.12.2017 за №2931 до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Офіс великих платників податків ДФС України оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову ПП «ОККО-Нафтопродукт».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Офісом великих платників податків ДФС із дотриманням норм Податкового кодексу України, видано наказ №2931 від 29.12.2017 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» та повністю дотримано вимоги Податкового кодексу України щодо організації проведення перевірки, а оскаржуваний наказ не містить жодних ознак протиправності.

Апелянт вказує, що видання керівником податкового органу наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки не створює небезпеки інтересам платника податків, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів. Зазначає, що задоволення судом заяви про забезпечення позову завдає значний збиток державним інтересам, оскільки унеможливлює виконання Офісом великих платників податків ДФС покладених на нього контролюючих обов'язків.

Представник позивача на апеляційну скаргу подав відзив, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивач заперечили вимоги апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву ПП «ОККО-Нафтопродукт» про забезпечення позову у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, захист прав позивача стане неможливим, так як мета проведення перевірки буде досягнута, що у свою чергу свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення порушених прав та інтересів ПП «ОККО-Нафтопродукт» до ухвалення рішення в даній адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову, такі як: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд задовольняє клопотання про забезпечення адміністративного позову у разі обґрунтованості такого клопотання та достатності доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Окрім цього, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізм, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як видно зі змісту клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, таке обґрунтовано тим, що право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю ПП «ОККО-Нафтопродукт» може реалізувати виключно шляхом застосування судом заходів забезпечення позову та зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки початок проведення документальної невиїзної перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову ПП «ОККО-Нафтопродукт» про визнання протиправним та скасування наказу і вказане рішення не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Колегія суддів зазначає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Факт допуску до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Таким чином, виходячи із змісту поданого клопотання та доводів заявника, в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співрозмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Саме вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії оскаржуваного наказу не скасовує чинність останнього, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим наказом заходів.

Тобто, в даному випадку вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому, колегія суддів вважає, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої щодо обґрунтованості заявленого позивачем клопотання.

Крім цього, з матеріалів видно, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2018 року відстрочено Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, а відтак з апелянта слід стягнути суму судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 1762 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 157, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2018 року про забезпечення позову у справі №813/112/18 - без змін.

Стягнути судовий збір з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України в розмірі 1762 грн 00 коп. за наступними реквізитами «Отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м.Львова; код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області; МФО - 825014; рахунок отримувача - 1004; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - 101; судовий збір, код суду 34668371».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 14.05.2018