Справа № 826/11088/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 травня 2018 року № 826/11088/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку

про визнання протиправною та скасування постанови №351-ЦА-УП-ДУ

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом звернулось Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправною та скасування постанови №351-ЦА-УП-ДУ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято протиправне рішення, яким до позивача застосовано заходи впливу, оскільки відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 7 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про депозитарну систему України» відповідач має право отримати інформацію, що становить банківську таємницю щодо власників цінних паперів, їх рахунків, а також про відповідні операції з цінними паперами цих власників (при цьому під наданням інформації про відповідні операції розуміється надання саме відомостей про операції, а не копії документів на підставі яких здійснювались операції з цінними паперами).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що позивачем не було порушено вимог законодавства про фінансові послуги, а тому винесена відповідачем постанова є протиправною. Крім того, зазначив, що оскаржувана постанова винесена на підставі розпорядження яке оскаржується в судовому порядку.

Представник відповідача зазначив, що ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», як депонент, повинен надавати адміністративні дані та виписки/витяги щодо рахунків та операцій з цінними паперами Емітента.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Як встановлено судом, у зв'язку з надходженням звернення Головного слідчого управління Служби безпеки України та за результатом опрацювання наявних адміністративних даних в Комісії щодо цінних паперів ПрАТ «Індар», уповноваженою особою Комісії - Головою Комісії Хромаєвим Т.З., керуючись пунктом 10 статті 8 та статтею 9 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» та статтею 25 Закону України «Про депозитарну систему України» направлявся до Депозитарної установи Запит (вимога) щодо надання інформації (лист Комісії від 08.06.2017 року № 13/01/11334, далі по тексту - Запит).

Відповідно до вищевказаного Запиту депозитарній установі ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» необхідно було надати до Комісії у термін до 16.06.2017 року наступну інформацію/копії документів за період з 01.01.2015 року по 22.05.2017 року:

1.Виписки з рахунків депонентів, на яких обліковуються цінні папери Емітента станом на 22.05.2017 року.

2.Документи, на підставі яких проводились операції з цінними паперами емітента (договори про обслуговування рахунків у цінних паперах (з усіма додатками, додатковими угодами, актами тощо), анкети, розпорядження та інші документи).

3.Виписки про операції з цінними паперами Емітента.

4.Витяги з відповідних внутрішніх журналів Депозитарної установи щодо зазначеного вище.

У разі неможливості надання інформації (копії документів), Депозитарній установі необхідно надати письмові пояснення із зазначенням причин та підтверджуючих документів.

У відповідь на зазначений запит Комісії депозитарна установа ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» листом від 15.06.2017 року вих. № 13206/515, зареєстрованим в Комісії 22.06.2017 року №18332, частково надало запитувану інформацію, а саме: було надано виписки з рахунків депонентів станом на 22.05.2017 року, виписки про операції з цінними паперами емітента.

У зв'язку з викладеним 25.07.2017 р. Комісією було порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів.

У відношенні ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було складено акт про правопорушення на ринку цінних паперів від 03.08.2017 № 382-ЦА-УП-ДУ.

До розгляду справи про правопорушення на ринку цінних паперів депозитарна установа ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» не усунуло вищезазначене правопорушення.

За результатами розгляду справи про правопорушення на ринку цінних паперів уповноваженою особою Комісії за подання не в повному обсязі інформації до Комісії у відношенні Позивача було винесено постанову про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 23.08.2017 року №351-ЦА-УП-ДУ, відповідно до якої до ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» застосовано штрафну санкцію у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду та зазначив, що «стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» закріплює вичерпний перелік суб'єктів, які мають право ознайомлюватися з певним обсягом інформації щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю та визначає порядок розкриття банківської таємниці, та на підставі пункту 2 вимоги про надання документів, на підставі яких проводились операції з цінними паперами Емітента (договори про обслуговування рахунку у ЦП (з додатками додатковими угодами, актами тощо), анкети, розпорядження та інші документи (які містять інформацію, що становлять банківську таємницю) у Банку немає правових підстав для надання такої інформації. Таку інформацію Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право отримати лише на підставі пунктів 1 (з дозволу власника цієї інформації) та 2 (за рішенням суду) частини першої статті 62 Закону».

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи та докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи-клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації; інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Відповідно до п. 3 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольного комітету України на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна: бути викладена на бланку державного органу встановленої форми; бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою; містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації; містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

Згідно з пунктом 3.3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою правління Національного банку України №267 від 14.07.2006р, вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна відповідати нормам частини другої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Банки повинні надавати інформацію, що містить банківську таємницю, і в тому разі, коли до належним чином оформленої вимоги відповідного державного органу додається перелік найменувань конкретних юридичних осіб та/або прізвищ, імен та по батькові фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та номерів їх рахунків.

Як свідчать матеріали справи Вимога відповідача про надання інформації, яка була адресована позивачу, відповідала ст. 25 Закону України «Про депозитарну систему України», ані приписам ч. 2 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України "Про депозитарну систему України" система депозитарного обліку цінних паперів - сукупність інформації, записів про емісійні цінні папери (вид із зазначенням типу, номінальна вартість і кількість, обмеження обігу тощо) на рахунках у цінних паперах власників таких рахунків, про емітентів, власників цінних паперів, що мають права за цінними паперами та права на цінні папери, обмежень прав на цінні папери, уповноважених ними осіб, управителів, заставодержателів, інших осіб, наділених відповідними правами щодо цінних паперів, яка містить дані, що дають змогу ідентифікувати емісійні цінні папери і зазначених осіб, реєстр кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів), а також інша передбачена законодавством інформація (далі - система депозитарного обліку).

Суд встановлено, що ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» здійснює професійну діяльність на ринку цінних паперів - депозитарну діяльності депозитарної установи на підставі ліцензії серії АЕ 263188, з терміном дії з 12.10.2013 року - необмежений) та є професійним учасником фондового ринку.

Згідно абз. 8 п. 2 Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 23.04.2013 № 735 та зареєстрованого, в Міністерстві юстиції України 27 червня 2013 р. за № 1084/23616, депозитарна установа - юридична особа, що утворюється та функціонує у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю і яка в установленому порядку отримала ліцензію на провадження депозитарної діяльності депозитарної установи.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про депозитарну систему України» інформація, що міститься у системі депозитарного обліку, надається депозитарними установами на письмову вимогу Комісії - стосовно відомостей про власників цінних паперів, їх рахунки, а також про відповідні операції з цінними паперами цих власників.

Водночас згідно частини 2 статті 28 Закону України «Про депозитарну систему України» Комісія здійснює державне регулювання у системі депозитарного обліку відповідно до Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», цього Закону та інших актів законодавства.

Таким чином, ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» у даних правовідносинах виступає як депозитарна установа та професійний учасник фондового ринку, внаслідок чого застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про депозитарну систему України» та Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», ані Закон України «Про банки і банківську діяльність».

Крім того, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право надсилати емітентам, особам, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, фондовим біржам та саморегулівним організаціям обов'язкові для виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери та вимагати надання необхідних документів відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до розпорядження про усунення порушення законодавства про цінні папери №100-ЦА-УП-ДУ від 23.08.2017 необхідно у строк до 06.09.2017 усунути вищезазначене порушення та повідомити уповноважену особу Комісії про його виконання.

Позивачем не оскаржено вищезазначене розпорядження.

Відповідно до п. 8 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» за невиконання або несвоєчасне виконання рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів передбачена відповідальність юридичних осіб у вигляді штрафів у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За ті самі дії, вчинені повторно протягом року - у розмірі від п'яти до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вище наведене, депозитарна установа ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» вчинила правопорушення, передбачене пунктом 7 частини 1 статті 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», а саме надання до Комісії інформації/ копій документів, що вимагалися Запитом Комісії, не в повному обсязі, а тому постанова НКЦПФР про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 23.08.2017 року №351-ЦА-УП-ДУ є законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій