Справа № 826/1041/18
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1041/18 Суддя першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишиної О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.12.2017 р. №;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві здійснити перерахунок податкової знижки за 2016 рік із включенням до складу податкової знижки суми фактично здійснених протягом 2016 року витрат у розмірі 3660 грн. (невключених відповідачем у розрахунок), які підтверджені розрахунковими (платіжними) документами і сплачені на користь Київського кооперативного інституту бізнесу і права за послуги з навчання сина позивача у навчальному році за період січень-червень 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право отримати податкову знижку із розрахунку 4 місяців поточного 2016 року включно, решта суми, що була сплачена в рахунок наступного звітного періоду в сумі 3660, 00 грн. (за період січень-червень 2017 року) може бути включена платником податку до податкової знижки в 2017 році, а тому дії контролюючого органу є правомірними та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів вважає вищевказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 29.08.2016 року між Київським кооперативним інститутом бізнесу і права, як навчальним закладом, та ОСОБА_1, як замовником, було укладено Договір про надання освітніх послуг №17.125, згідно якого навчальний заклад бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_2, строк надання послуг з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року.

Пунктом 4.4 даного Договору сторони встановили, що плата за навчання, а саме за 1 курс складає 6 100 грн.

На виконання зазначеного зобов'язання, позивач здійснив оплату за перший курс навчання свого сина - ОСОБА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями №5144657 від 25.08.2016 року у сумі 3050 грн. та №5974733 від 21.12.2016 року у сумі 3050 грн.

30.10.2017 року позивачем було подано до ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік з метою отримання податкової знижки, в якій зазначено суму витрат на навчання - 6100, 00 грн. та суму надмірно сплаченого податку - 1074, 59 грн.

05.12.2017 року ГУ ДФС у м. Києві згідно акту камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи №2788/26-15-13-04-11 встановив порушення позивачем вимог п.п.14.1170, п. 14.1 ст. 14, п.п. 166.2.1 п.166.2 ст. 166, п.п. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2017) за результатами чого виніс податкове повідомлення-рішення від 27.12.2017 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 658,80 грн.

Не погоджуючись із результатами камеральної перевірки, позивач звернувся до відповідача із відповідним запереченням на акт перевірки №2788/26-15-13-04-11 від 05.12.2017 р.

22.12.2017 р. листом ГУ ДФС у м. Києві №24336/26-15-13-04-18 заперечення на акт перевірки №2788/26-15-13-04-11 від 05.12.2017 р. - залишено без задоволення.

Вважаючи винесене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 37.1. ст. 37 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Тобто, при реалізації права на податкову знижку мало бути застосовано механізм та правила, що діяли протягом звітного (податкового) року, тобто станом на 2016 рік.

Так, згідно п. 14.1.170 ст. 14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно підпункту 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

За приписами підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Відповідно до підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема, квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Пунктом 166.3 статті 166 ПК України визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.

Так, платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості здобуття середньої професійної або вищої освіти такого платника податку та/або члена його сім'ї першого ступеня споріднення, який не одержує заробітної плати. Така сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці першому підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, в розрахунку на кожну особу, яка навчається, за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року (пп. 166.3.3. п. 166.3 ст. 166 ПК України).

Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення (підпункт 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПКУ).

Однак, пп. 166.4.3 пункту 166.4 статті 166 ПК України визначені обмеження щодо отримання податкової знижки, а саме: платник податку має право скористатись податковою знижкою до кінця податкового року, наступного за звітним. У разі, якщо платник не скористався правом на нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового року, таке право на наступні податкові роки не переноситься.

Так, пп.169.4.1. п. 169.4 ст. 169 ПК України передбачено, що податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1378, 00 грн., тобто (1378,00 грн. х 1,4=1930, 00 грн. ).

З вищевказаного вбачається, що витрати на навчання, що перевищують установлену межу - 1930, 00 грн., не включаються до складу податкової знижки.

При цьому граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги одному з батьків у випадку та у розмірі, передбачених підпунктом 169.1.2 та підпунктами "а" і "б" підпункту 169.1.3 пункту 169.1 цієї статті, визначається як добуток суми, визначеної в абзаці першому цього підпункту, та відповідної кількості дітей.

У даному випадку позивач здійснив оплату в сумі 6100, 00 грн. за повний навчальний рік (01.09.2016 року по 30.06.2017 року), що підтверджується умовами Договору про надання освітніх послуг та квитанціями на оплату, однак, за вимогами Податкового кодексу України, що були чинними на момент виникнення даних правовідносин (в редакції, що діяла до 01.01.2017 р.), до звітного періоду включалися лише витрати, що були понесені платником податку в межах поточного (звітного) року.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право отримати податкову знижку із розрахунку 4 місяців поточного 2016 року включно, решта суми, що була сплачена в рахунок наступного звітного періоду в сумі 3660, 00 грн. (за період січень-червень 2017 року) може бути включена платником податку до податкової знижки в 2017 році.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у наказі ДФС України від 06.04.2015 р. № 247 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо включення до податкової знижки за звітний рік сум витрат, понесених у минулому році на оплату вартості навчання за місяці звітного року» жодним чином не спростовує висновків суду, зроблених на підставі аналізу норм чинного законодавства та не є підставою для скасування такого судового рішення.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими посилання позивача на лист Головного управління ДФС у м. Києві (П-26-15-13-11-19), відповідно до роз'яснень якого, з метою використання права на податкову знижку за витратами понесеними у 2017 році на користь закладу освіти один з батьків може включити до податкової знижки лише суми коштів фактично сплачених у звітному (податковому) році, з огляду на той факт, що дане роз'яснення надано щодо правовідносин, які фактично виникли після 01.01.2017 року (після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», в той час як позивач фактично поніс витрати в 2016 році (відповідно до квитанцій №5144657 від 25.08.2016 року у сумі 3050 грн. та №5974733 від 21.12.2016 року у сумі 3050 грн.), а тому контролюючим органом правомірно було застосовано норми ПК України в редакції до 01.01.2017 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків контролюючого органу та суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина

Постанова складена в повному обсязі 15 травня 2018 року.