Справа № 807/903/15
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2018 року м. Ужгород№ 807/903/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - СимканичЮ.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача - Буря О.О.

представника відповідача - Майор І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області до Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 140769,68 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги на суму 131007,77 грн з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових пояснень від 11.10.2017 року, мотивуючи наступним. За Дубівським ВУЖКГ рахується непогашена заборгованість в розмірі 131007,77 грн., а саме: по податку на прибуток підприємств 2900,04грн., по податку на додану вартість126292,07грн., по земельному податку з юридичних осіб 1309,98 грн. та по податку з власників транспортних засобів 505,68 грн.. Однак, у Дубівського ВУЖКГ відсутнє майно на яке можна звернути стягнення. Разом з тим, Дубівське ВУЖКГ є балансоутримувачем основних засобів, а власником майна, органом управління та засновником Дубівського ВУЖКГ є відповідач. Таким чином, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з Дубівської селищної ради податковий борг в розмірі 131007,77 грн. за рахунок коштів відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та додаткових поясненнях (запереченнях) від 17.10.2017 року які надійшли до суду 19.10.2017 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Представник відповідача зазначав, що у позивача не виникло передбаченого у пункті 96.3 статті 96 Податкового кодексу України права на звернення стягнення податкового боргу на кошти відповідача, в управлінні якого перебуває зазначене комунальне підприємство або його майно, оскільки позивачем не дотримано процедури погашення податкового боргу, передбаченої статтями 87 (джерела сплати податкового боргу), 89 (виникнення права податкової застави), 95 (продаж майна, що перебуває у податковій заставі) Податкового кодексу України. Відтак, представник відповідача просив відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів справи постановою від 17 липня 2015 року Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року, задоволено адміністративний позов, стягнуто з Дубівського ВУЖКГ податковий борг у сумі 140769,68 грн. за рахунок коштів Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2017 року касаційну скаргу Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року скасовано, а справу №807/903/15 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційний суд зазначив, що при вирішенні справи слід дослідити обставини щодо наявності/відсутності у боржника на час звернення контролюючим органом з відповідним поданням власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, а саме: майна, яке перебуває у комунальній власності і закріплене за комунальним підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Також, в вищенаведеній ухвалі касаційного суду зазначено, що у позовній заяві позивач зазначає, що підставою для подання до суду позову про звернення стягнення податкового боргу на кошти відповідача - органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство або його майно, є подання, зазначене у листі від 20 січня 2011 року №589/24-00. Натомість, в матеріалах справи наявний лист позивача від 20 січня 2015 року №250/25-00 з вимогою щодо прийняття відповідачем одного з рішень, передбачених у пункті 96.1 статті 96 Податкового кодексу України, в якому також є посилання на інші листи позивача з такими вимогами. Суди мають дослідити зміст цього листа та встановити, який саме лист визначено позивачем як підстава для звернення до суду з даним позовом у порядку, передбаченому пунктом 96.3 статті 96 Податкового кодексу України. Постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві від 20 червня 2011 року (а.с. 14-17), на які посилаються суди у підтвердження обставини щодо відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, винесені до виникнення податкового боргу в сумі 140769,68 грн., вимоги про звернення стягнення на який є предметом позову. Таким чином, судам слід з'ясувати, чи можуть зазначені постанови достовірно підтверджувати обставини щодо відсутності у боржника - комунального підприємства власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, станом на час звернення позивача до відповідача з поданням, що стосується оспорюваного податкового боргу, та на час звернення до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що Тячівською районною державною адміністрацією Закарпатської області 04.02.1998 року було зареєстровано Дубівське ВУЖКГ, як юридичну особу, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру бридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 6) та Довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 39). Дубівське ВУЖКГ знаходиться на податковому обліку у позивача з 16.02.1998 року на загальній системі оподаткування, що підтверджується Свідоцтвом №10548987 (а.с. 37).

Зокрема, у відповідності до Ідентифікаційних даних засновником Дубівського ВУЖКГ є відповідач (а.с. 5).

Відповідно до п.4.2 Статуту КП «Дубівське ВУЖКГ» майно підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання комунальне підприємство володіє, користується і розпоряджається таким майном на свій розсуд. Саме для здійснення діяльності таким підприємством створено статутний капітал в розмірі 12 838,3 тис. грн. за рахунок основних засобів. Згідно п.3.5 Статуту комунальне підприємство має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в банках. Також п.3.3 Статуту комунального підприємства визначено, що воно несе відповідальність за свої зобов'язання в межах належного йому майна.

За Дубівським ВУЖКГ рахується непогашена заборгованість в розмірі 131007,77 грн.. Вказана заборгованість виникла за рахунок несплати платником податків самостійно визначених сум податкових зобов'язань та узгоджених сум грошових зобов'язань визначених підприємству за результатами проведених перевірок по наступних платежах: а саме: по податку на прибуток підприємств 2900,04грн., по податку на додану вартість126292,07грн., по земельному податку з юридичних осіб 1309,98 грн. та по податку з власників транспортних засобів 505,68 грн., що підтверджується заявою Позивача від 11.10.2017 року та додатковими поясненнями Позивача від 11.10.2017 року.

Позивач на підтвердження заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом звернення до суду із позовними заявами до Дубівського ВУЖКГ про стягнення податкового боргу заначено: постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2011 № 2а-0770/657/11 якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг по ПДФО з найманих працівників в сумі 73286,78 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.10.2012 № 2a-0770/1640/12 якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг по податку на додану вартість в сумі 15012,54 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 № 807/1153/13-а якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг в сумі 28484,93 грн., в тому числі по податку на додану вартість 25227,12 грн., по податку на прибуток приватних підприємств 1932,50 грн., по податку з власників ТЗ 90,98 грн. та пеню 1234,33 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.12.2013 № 807/4280/13-а якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг по земельному податку в сумі 1443,22 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2014 № 807/2460/14 якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг в сумі 20924,39 грн., в тому числі по податку на додану вартість 20088,95 грн., по податку на прибуток приватних підприємств 177,88 грн., по податку з власників ТЗ 95,70 грн., по земельному податку 290,19 грн. та пеню 271,67 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2014 № 807/408/14 якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг в сумі 7340,70 грн., в тому числі по податку на додану вартість 7074,24 грн., по податку на прибуток приватних підприємств 87,30 грн., по податку з власників ТЗ 63,80 грн. та по земельному податку 115,36 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 № 807/4453/13-а якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг в сумі 53568,02 грн., в тому числі по податку на додану вартість 52057,70 грн., по податку на прибуток приватних підприємств 1041,20 грн., податку з власників ТЗ 255,20 грн., по земельному податку 54,00 грн. та пеню 159,92 грн.; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.05.2014 № 807/838/14 якою задоволено позовні вимоги Позивача до Дубівського ВУЖКГ, стягнуто податковий борг в сумі 10002 грн., який виник на підставі: податкової декларації № від 17.01.2014 року - 6035,00 грн. та податкової декларації № від 18.02.2014 року - 3967,00 грн.

Судом встановлено, що з аналізу вищезазначених судових рішень про стягнення податкового боргу з Дубівського ВУЖКГ, що за період їх винесення до моменту звернення Позивача з позовом до суду, 27.05.2015 року, податковий борг Дубівського ВУЖКГ змінився, а саме: по ПДФО з найманих працівників борг відсудній , що свідчить про його зменшення на 73286,78 грн.; по податку на додану вартість збільшився на 15664,10 (135124,10 борг вказаний в позовній заяві за мінусом 119460,55 грн. суми боргу стягнутих за вищенаведеними рішеннями суду), на суму збільшення боргу позивачем не надано судових рішень про його стягнення з Дубівського ВУЖКГ; по податку на прибуток приватних підприємств борг зменшився на 49,05 грн.; по земельному податку зменшився на 47,30 грн. Всього податковий борг зменшився на суму 67849,68 грн.

В свою чергу Позивачем надано до суду додаткові пояснення від 11.10.2017 року згідно яких у період з 22.05.2015 року по 18.09.2017 року, сплачено до бюджету 9761,91 грн. у тому числі: податок на прибуток 289,79 грн., податок на додану вартість 8832,03 грн., та земельний податок 640,09 грн.

Вищенаведене вказує на те, що боржником Дубівського ВУЖКГ зменшено податковий борг, з моменту винесення вищенаведених рішень судів про його стягнення і до моменту винесення рішення по даній справі, на загальну суму 77611,59 грн. (208619,36 грн.(сума стягнутого боргу за рішеннями судів 73286,78+15012,54+28484,93+1443,22+20924,39+7340,70+53568,02+10002,00)-131007,77 грн.(сума боргу згідно додаткових пояснень позивача від 11.10.2017р.)), що свідчить про наявність в боржника коштів/майна для його погашення.

Судом встановлено, що однією з підстав позову Позивачем зазначено постанови відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 20.06.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна на яке можна зробити стягнення. Позивачем долучено до позовної заяви, які досліджені в судовому засіданні, наступні постанови відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції щодо боржника Дубівське ЖКГ, про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: від 20.06.2011 року ВП №25401223 (а.с.14), з якого вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №2а-1794 виданого 05.11.2010 року Закарпатським окружним адміністративним судом про стягнення з Дубівського ЖКГ накористь ДПІ заборгованості у розмірі 5300,00 грн.; від 20.06.2011 року ВП №25401481 (а.с.15), з якого вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №2а-1760 виданого 03.11.2010 року Закарпатським окружним адміністративним судом про стягнення з Дубівського ЖКГ накористь ДПІ заборгованості у розмірі 5954,00 грн.; від 20.06.2011 року ВП №25401641 (а.с.16), з якого вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №2а-1758 виданого 03.11.2010 року Закарпатським окружним адміністративним судом про стягнення з Дубівського ЖКГ накористь ДПІ заборгованості у розмірі 8900,00 грн..

Загальна сума податкового боргу яка підлягала стягненню по вищенаведених виконавчих провадженнях складає 20154,00грн.(5300,00+5954,00+8900,00). Судом також встановлено, що номери виконавчих листів, дати їх видання вказують на те, що вони не стосуються вищенаведених постанов Закарпатського окружного адміністративного суду, непогашений борг по яких просить стягнути Позивач з Відповідача, оскільки постанови суду видані в період з 31.03.2011 року, а виконавчі листи видавались з 3 по 5 листопада 2010 року та мають інший номер провадження ніж номери вказані у виконавчих листах.

Судом встановлено, що Позивачем не надано доказів вжиття заходів примусового виконання постанов Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2011 № 2а-0770/657/11, від 01.10.2012 № 2a-0770/1640/12, від 19.04.2013 № 807/1153/13-а, від 25.12.2013 № 807/4280/13-а, від 03.10.2014 № 807/2460/14, від 24.02.2014 № 807/408/14, від 16.01.2014 № 807/4453/13-а та від 07.05.2014 № 807/838/14, непогашення боргу по яких вказано як підставу позову.

Згідно Інформації №75 від 30.07.2015 року Дубівського ВУЖКГ (а.с. 44-45), на його балансі знаходиться майно (рухоме та нерухоме) на суму залишкової балансової вартості 10278736,00 грн., а також обліковується дебіторська заборгованість на суму 318740,00 грн.

Судом критично оцінено інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 14919896, яку долучено Позивачем до позовної заяви, оскільки така була сформована 19.12.2013, за півтора року до подання позову.

Також, судом взято до уваги те, що вказаний реєстр містить записи тільки щодо майна та правочинів, які виникли з 01.01.2013р., відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Всі права, які виникли у відповідних суб'єктів до зазначеної дати визнаються державою та гарантуються нею. Зокрема згідно ст.3 вказаного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

При цьому суд враховує, що комунальне підприємство створено та набуло правосуб'єктності 04.02.1998., і на той момент право повного господарського відання виникало на відповідне майно з моменту закріплення такого майна на відповідному правовому режимі за комунальним підприємством. Правовий режим комунального підприємства визначений ст.78 ГК, а режим повного господарського відання визначається відповідно до ст.136 ГК.

Згідно ч.1 ст.136 ГК право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом).

Законом України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» статтею 1 затверджено перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з додатком 1.

Затверджено перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, згідно з додатком 2.

Судом встановлено, що Дубівського ВУЖКГ не знаходиться в переліку додатку 1 та 2 затверджених Законом України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

У позовній заяві позивач зазначає, що підставою для подання до суду позову про звернення стягнення податкового боргу на кошти відповідача - органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство або його майно, є подання, зазначене у листі від 20 січня 2011 року №589/24-00, але ні до позовної заяви ні під час розгляду справи в суді такий лист Позивачем суду не надавався. В свою чергу, судом встановлено, що право звернення до суду яке могло виникнути в Позивача згідно листа від 20 січня 2011 року №589/24-00 на момент звернення до суду з позовом ( позовна заява надійшла до суду 27.05.2015 року), знаходиться за межами стоку встановленого статтею 102 Податкового кодексу України. Під час розгляду справи Позивачем не подавалась заява про зміну підстав позову.

Положенням частини 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки, збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп.16.1.4 п.16.1 статті.16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами питань митної справи.

Відповідно до п.102.4 статті 102 Податкового кодексу України У разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Частина 2 статті 264 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків, зокрема згідно з пунктом 87.2 статті 87 цього кодексу джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Відповідно до частини першої статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Згідно з частиною третьою статті 78 Господарського кодексу України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Таким чином, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків - комунального підприємства, яке перебуває в комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Статтею 96 Податкового кодексу України передбачено порядок погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.

Відповідно до пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради (підпункт 96.1.1 пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України);

затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу підпункт 96.1.2 пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України;

ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії (підпункт 96.1.3 пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України);

прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків (підпункт 96.1.4 пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України).

З положень пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України випливає, що самостійними підставами для звернення контролюючого органу з поданням до органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить майно платника податків - комунального підприємства, з поданням щодо прийняття відповідного рішення, є:

або отримання від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства суми, яка не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів;

або відсутність у боржника - комунального підприємства власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, а саме: майна, яке перебуває у комунальній власності і закріплене за комунальним підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно з пунктом 96.3 статті 96 Податкового кодексу України відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Таким чином, обов'язок податкового органу звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне підприємство або його майно, виникає, у разі отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог або не отримання відповіді, однак в будь-якому випадку за умови що сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, не покриває суму його податкового боргу або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що передумовою звернення контролюючого органу до органу виконавчої влади в порядку статті 96 ПК України є вжиття ним заходів щодо виявлення майна боржника - комунального підприємства та встановлення можливості внесення такого майна в податкову заставу.

При цьому норми статті 96 ПК України застосовується лише тоді, коли процедура стягнення боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності платника, передбачена статтею 95 ПК України, з будь-яких причин, вказаних в законі, не вирішила проблему погашення боргу.

При цьому, встановленню підлягає факт включення підприємства до переліку об'єктів права державної чи комунальної власності, що не підлягають приватизації та виконання повного переліку дій встановленого ПК України щодо порядку стягнення податкового боргу із вказаних підприємств.

Аналогічна правова позиція зазначена в ухвалах Вищого адміністративного суду України 23 лютого 2017 року К/800/27585/16 та від 10 червня 2015 року у справі №К/800/25236/13.

Тобто, Позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів, які б підтверджували, що ним було виконано повний перелік дій, встановлених ПК України щодо розшуку майна боржника з метою стягнення податкового боргу з комунального підприємства.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки позивачем не дотримано порядок стягнення податкового боргу з комунального підприємства визначений ст. 96 ПК України.

Зважаючи на вказані норми Закону, враховуючи обставини, встановлені судом, позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 5,6,9,77,78,90,205,243-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову за позовною заявою Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області до Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про стягнення податкового боргу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII "Перехідних положень" КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.05.2018 року.

СуддяМ.М. Луцович