Справа № 356/196/18
Суддя: Голік Г. К.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/196/18
№ провадження 2-а/356/20/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.18 року Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Голік Г.К.

за участю секретаря Бейгул Л.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березань адміністративну справу № 356/196/18 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Березанського ВП капрала поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1Я звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись при цьому на те, що 25.03.2018 року поліцейським СРПП Березанського ВП капралом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову БР № 072809 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 1020 грн. ОСОБА_1 вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з таких підстав. Поліцейський ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 25.03.2018 року об 11 год. 30 хв. за адресою: вул. Шевченків шлях, 156 А м. Березань та звинуватив в тому, що ОСОБА_1 здійснив зупинку на місці для інвалідів. 25.03.2018 року об 11 год. 45 хв. за тією ж адресою: вул. Шевченків шлях, 156 А, м. Березань, поліцейський ОСОБА_2 виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. На думку позивача, склавши постанову по справі на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський ОСОБА_2 не дав йому можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, поліцейський ОСОБА_2 проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливив виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. Разом з тим, після висловлення звинувачень, поліцейський ОСОБА_2 пішов до свого патрульного автомобілю, після чого підійшов до позивача вже з наполовину заповненою постановою. На доводи ОСОБА_1 і його звернення він не реагував. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, на думку позивача, поліцейський ОСОБА_2 грубо порушив вимоги ст. 278, 279 КУпАП, розглянувши справу з порушенням процедури на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, позивач звернув увагу на те, що було порушено норми облаштування стоянки, а саме: дорожня розмітка 1.30 ПДР України не чітко виражена (заплямована брудом та стерта наполовину); відсутня таблиця 7.17 ПДР України (яка безпосередньо розміщується під знаком 5.38 ПДР України, яка повинна сповіщати, що на зупинці передбачено місця для інвалідів, та дублювати дорожню розмітку 1.30 ПДР України. Враховуючи викладене, позивач просив скасувати постанову поліцейського СРПП Березанського ВП капрала поліції ОСОБА_2 Олександровича БР № 072809 від 25.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 17.04.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Березанського ВП капрала поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Призначено підготовче судове засідання на 02.05.2018 року.

02.05.2018 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Березанського ВП капрала поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення призначено до судового розгляду по суті на 16 год. 00 хв. 14 травня 2018 року з участю сторін та їх представників. Зобовязано відповідача надати відзив.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Відповідач капрал поліції ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечив, надавши письмові заперечення. ОСОБА_2 вказав, що згідно з вимогами ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та пункту 34.1.30 ПДР України. «1.30 позначає місця для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід», де розпізнавальний знак «Інвалід» - це знак, який встановлений (наклеєний) на сам транспортний засіб, а не табличка 7.17 (Інваліди), яка обовязкова з установленим знаком 5.38 (Місце для стоянки). Таким чином, розмітка 1.30 наноситься на місце стоянки без таблички 7.17 та знаку 5.38. Також відповідач зазначив, що сама розмітка 1.30 «позначає місця для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід», була нанесена адміністрацією магазину «АТБ», який знаходиться в м. Березань, вул. Шевченків шлях, 156 А на виконання вимоги ч. 6-11 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». ОСОБА_2 пояснив, що при винесенні постанови відносно ОСОБА_1 він керувався ст. 222, 276-279 КУпАП, Розділом ІІІ Наказу № 1395 МВС від 07.11.2015 року. Під час розгляду справи заяви та клопотання від ОСОБА_1 не надходили, від написання пояснень він відмовився.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 072809 від 25.03.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, транспортний засіб ВАЗ 21121, д.н.з. ВТ 0200ВЕ, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020,00 грн. Суть і обставини правопорушення: 25.03.2018 року об 11 год. 45 хв. в Київській області, м. Березань, вул. Шевченків шлях, 156 А, водій, керуючи авто, д.н.з. ВТ 0200ВЕ, здійснив зупинку на місці для інвалідів, позначеному дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП (а.с. 10).

При оформленні вказаної вище постанови позивач не надавав письмових заперечень.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО № 705186 автомобіль марки ВАЗ, модель 21121, загальний легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей й документів, а також іншими документами.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, як і за частинами першою, другою, третьою і пятою ст. 122 КУпАП.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач розглянув справу з порушенням процедури, а саме на місці зупинки транспортного засобу не мають належного правового підґрунтя.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до п.п. 5.38 п. 5 Правил дорожнього руху передбачено, що "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Згідно з п.п. 7.17 п. 7 Правил дорожнього руху табличка дорожніх знаків 7.17 "Інваліди", означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил.

Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Горизонтальна дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Склад правопорушення за ч. 5 ст.122 КУпАП має місце у таких випадках: 1) зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками 5.38 з табличкою 7.17 або дорожньою розміткою 1.30 водіями транспортних засобів, які не є інвалідами, або не перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки); 2) створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів; 3) неправомірному використанні на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Згідно з приміткою до ст. 152-1 КУпАП, місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою. Вказану примітку було доповнено абзацом другим згідно із законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за паркування, зупинку, стоянку транспортних засобів на місцях, призначених для осіб з інвалідністю» від 22.06.2017 року, який набув чинності 26.10.2017 року.

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху України, оскільки в порушення п. 8.1 ПДР України, здійснив зупинку та стоянку свого автомобіля, без наявної аварійної ситуації, на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» та дорожньою розміткою 1.30, тобто у місці призначеному для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак"Водій з інвалідністю".

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожньою розміткою 1.30, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що дорожня розмітка 1.30 ПДР України не чітко виражена (заплямована брудом та стерта наполовину), оскільки, як вбачається із наданих ОСОБА_1 фотографій, на яких зображена частина стоянки за адресою вул. Шевченків шлях, 156 А, м. Березань, Київська область, достатньо чітко видно розмітку, передбачену п. 1.30 ПДР України (а.с. 13;16).

Посилання ОСОБА_1Я на те, що відповідач під час складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не здійснив всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, склав постанову з порушенням порядку складання (оформлення) постанови, що призвело до неправильного вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того, обставини на які посилається позивач, не можуть слугувати правовою підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови інспектора за умови наявності в діях особи складу правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 072809 від 25.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП є правомірною.

Частиною 4 ст. 286 КАС України (яка є спеціальною нормою відносно ст. 295 КАС України) передбачено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах по притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Керуючись ст. 5, 6, 9, 14, 242, 243, 246, 255, 286 КАС України, ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст. 7, 9, 122,22, 251, 288 КУпАП, п. 8.1, п.п. 7.17 п. 7, п.п. 5.38 п. 5, п. 1.30 Правил дорожнього руху України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2, до поліцейського СРПП Березанського ВП капрала поліції ОСОБА_2, вул. Шевченків шлях, 32, м. Березань, Київська область, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_3