Справа № 807/596/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2018/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,
суддів: Запотічного І.І., Матковоської З.М.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Середнього Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Калинич Я.М. в м.Ужгороді, відсутні відомості про складання повного судового рішення, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 27 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до 27-го прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) (ділі ЗхРУ ДПС України) про визнання протиправними дії щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 по 07.11.2016 та відповідних грошових сум передбачених наказом начальника 27-го прикордонного загону ЗхРУ №245-ос від 07.11.2016 про звільнення ОСОБА_1 в запас, стягнення невиплаченого грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 по 07.11.2016 у розмірі 27469,50 грн та стягнення невиплачені грошові суми, визначені наказом № 245-ос від 07.11.2016 про звільнення ОСОБА_1 в запас у розмірі 15033,03 грн. Одночасно просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження військової служби отримував грошове забезпечення, що складалось з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер та премії. Під час його лікування було виведено у розпорядження начальника ЗхРУ ДПС України. Вважає безпідставними та протиправними дії відповідача щодо виведення його під час лікування в розпорядження начальника ЗхРУ та припинення виплати йому грошового забезпечення, оскільки його відсутність на службі підтверджується довідками та виписками медичних закладів.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.01.2018 задоволено частково адміністративний позов. Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку у сумі 7452,72 грн та одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 3794,11 грн. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію передбачену розпорядженням Адміністрації ДПС України № 493-ос від 06.06.2016 з 01.11.2016 по 07.11.2016 відповідно до Наказу начальника 27 прикордонного загону (І категорії) № 245-ос від 07.11.2016. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З прийняттям такого рішення не погодилась сторона позивача, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду, викладені в рішенні суду, ґрунтуються на неповно та всебічно з`ясованих обставинах справи, що мають суттєве значення по справі. Ухвалюючи рішення, суд неправильно та неповно дослідив надані сторонами у судовому засіданні докази по суті, що фактично призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом у зв`язку з цим норм як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення спору. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вибірково керувався доказами, наданими відповідачем, зокрема не надавши належної правової оцінки доводам викладеним в запереченні відповідача. Не прийняв до уваги його пояснення та свідчення його сусідів. Суд не витребував рапорт майора ОСОБА_3 про порушення позивачем порядку проходження військової служби. Зазначає, що рішення суду першої інстанції також ґрунтується на висновках службового розслідування від 06.10.2016, при тому таке розслідування одноособово проводив підполковник Колов, який, застосовуючи психологічний тиск, змусив позивача підписати підготовлені ним документи, пригрозивши, що в разі відмови його буде притягнуто до кримінальної відповідальності. Також вважає необґрунтованим рішення щодо припинення виплати грошового забезпечення служби, яке спростовується наказом начальника 27 прикордонного загону № 245-ос від 07.11.2016 про звільнення позивача в запас, згідно абзацу 6 якого строк військової служби позивача за період з 14.08.2015 по 07.11.2016 склав 14 календарних місяців. Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди з мотивів не доведення належним чином фактів її заподіяння. Лікарями медичних установ надавались відповідні рекомендації для нагляду та проведення амбулаторних профілактично-лікувальних заходів по місцю служби позивача, що посадовими особами медичної частини НОМЕР_2 прикордонного загону було залишено без уваги та змусило останнього самому знаходити кошти та можливості для самолікування, оскільки виплату грошового забезпечення з червня 2016 року йому фактично було припинено, що поставило його в скрутне матеріальне і моральне становище, зробило неможливим забезпечення нормального його існування, призвело до моральних та фізичних страждань, загострення хвороби, що визвало необхідність хірургічного втручання що підтверджено випискою Мукачівської ЦРЛ від 17.01.2017.
На апеляційну скаргу відповідачем подано відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що апелянт посилається на висновки службового розслідування, ґрунтуючи на них свої пояснення та доводи, при тому позивач жодного з них не оскаржив. З приводу заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, то зазначає, що апелянтом не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Частина друга статті 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частині НОМЕР_1 ).
У зв`язку з неприбуттям 08 квітня 2016 року на службу начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип Б) капітана ОСОБА_1 начальником Мукачівського прикордонного загону видано наказ №361-аг про організацію розшуку капітана ОСОБА_1 .
На підставі наказу начальника Мукачівського прикордонного загону від 15.04.2016 № 399 за фактом відсутності на службі без поважних причин капітана ОСОБА_1 призначено службове розслідування.
Згідно висновку службового розслідування за фактом неприбуття в підрозділ начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип Б) капітана ОСОБА_1 , затвердженого 14.05.2016 начальником Мукачівського прикордонного загону, встановлено, що 05 квітня 2016 року ОСОБА_1 не прибув до підрозділу. Про неприбуття військовослужбовця на службу було письмово проінформовано: військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України, (листи від 12.04.2016 №245/3989, від 26.04.2016 №245/4575 та додатково від 10.05.2016 №32/5147); директора департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації (лист від 12.04.2016 №245/3991); начальника Ужгородського зонального відділу військової служби правопорядку (лист від 12.04.2016 № 245/3990); начальника головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (лист від 12.04.2016 № 245/3988).
10 травня 2016 року на ім`я начальника ЗхРУ на виконання вимог підпункту 7 пункту 127 Положення Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України було направлено клопотання щодо звільнення капітана ОСОБА_1 з займаної посади та його зарахування у розпорядження начальника ЗхРУ (телеграма від 10.05.2017 №Т/30-5075).
Відповідно до наказу начальника ЗхРУ ДПС України від 16.05.2016 № 219-ос капітана ОСОБА_1 (А-092431) звільнено з посади начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби «Лужанка» ІІІ категорія (тип Б) 27 прикордонного загону (І категорія) згідно підпункту 7 пункту 127 та залишено капітана ОСОБА_1 на усіх видах матеріального та грошового забезпечення в 27 прикордонному загоні (І категорія).
28 вересня 2016 року ОСОБА_1 , який знаходився у розшуку з 12 квітня 2016 року по 28 вересня 2016 року - 5 місяців 16 днів, прибув до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.10.2016 № 991 проведено службове розслідування за фактом відсутності без поважних причин на службі з 12.04.2016 по 28.09.2016 позивача.
Розслідуванням встановлено, що в період з 12.04.2016 по 28.09.2016 ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався, до лікувальних закладів Держприкордонслужби, Міністерства оборони України та Міністерства охорони здоров`я України не направлявся, що додатково стверджується поясненням начальника відділення охорони здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто встановлено факт незаконної відсутності на службі в період з 12.04.2016 по 28.09.2016 ОСОБА_1 , що перебував в розпорядженні начальника ЗхРУ.
За результатами службового розслідування видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2016 №1006 «Про результати службового розслідування», яким визначено: у відповідності до ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних сил України порушити клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника ЗхРУ (І категорії), правами начальника ЗхРУ ДПС України; капітану ОСОБА_1 на продовження виплати грошового забезпечення згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 року п. 4.3.1 - не клопотати; враховуючи, що в діях капітана ОСОБА_1 , можливо, наявні ознаки злочину, передбачені статтею 407 КК України «Самовільне залишення військової частини або місця служби», матеріали службового розслідування направити до військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України.
01 жовтня 2016 року військовому прокурору Ужгородського гарнізону Західного регіону України направлено повідомлення за вихідним №32-11137 «Про виявлення кримінального правопорушення».
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Пунктом 4.3.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби №425 від 20.05.2008 визначено, що військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10 - 12, 14 і 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, з дня, що наступає за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагороди за бойове чергування, морського грошового забезпечення та надбавки у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, у разі відсутності доступу у військовослужбовців до секретної інформації та її матеріальних носіїв).
Після закінчення двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні грошове забезпечення за останньою основною посадою, яку вони займали до зарахування у розпорядження, виплачується тільки за рішенням Голови Державної прикордонної служби України.
Клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення подаються за підпорядкованістю начальниками органів Держприкордонслужби, у розпорядженні яких вони перебувають.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення по 15 липня 2016 року, однак у зв`язку з його відсутністю на службі в період з 12.04.2016 по 28.09.2016 клопотань про виплати грошового забезпечення до Голови Державної прикордонної служби відповідачем не подавалось.
З наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2016 №1006 «Про результати службового розслідування» ОСОБА_1 ознайомлений 06 жовтня 2016 року, про що свідчить його підпис у додатку 1 до наказу.
Крім того, 06 жовтня 2016 року начальником Мукачівського прикордонного загону було проведено бесіду з ОСОБА_1 , під час якої його було ознайомлено з висновком службового розслідування та доведено суть вчиненого правопорушення. Під час проведення бесіди позивач заперечень, заяв та клопотань не подавав.
Також у матеріалах справи відсутні дані про оскарження висновку службового розслідування та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2016 №1006 «Про результати службового розслідування».
Крім того, відсутність позивача на службі підтверджується його поясненнями наданими під час проведення службового розслідування, показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 заступника начальника відділу персоналу Мукачівського прикордонного загону, який пояснив обставини щодо нарахування позивачу грошового забезпечення.
Колегія суддів враховує, що до матеріалів справи позивачем додано три «зворотні повідомлення» від 19.05.2016, 13.06.2016 та 02.08.2016, видані ОСОБА_1 . Новобузьким районним центром первинної медико-санітарної допомоги, однак у письмових поясненнях від 04.10.2016 ОСОБА_1 зазначив, що до лікувальних закладів у період з 12.04.2016 по 28.09.2016 не звертався, підтверджуючих документів про проходження лікування не має.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач також підтвердив, що у спірний період в медичних закладах на лікуванні не перебував, а лише консультувався в лікарів за місцем проживання.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що позивач проходив військову службу понад 17 років, з них 13 років на посадах офіцерського складу, при тому своїми діями порушував вимоги статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема, статті 12 відповідно до якої, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а також статті 254, якою передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Враховуючи встановлені обставини справи та беручи до уваги Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимог про визнання дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 по 07.11.2016 та відповідних грошових сум, передбачених наказом відповідача №245-ос від 07.11.2016 про звільнення ОСОБА_1 в запас, протиправними та стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 по 07.11.2016 у розмірі 27469,50 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь невиплачених грошових сум, передбачені наказом № 245-ос від 07.11.2016 про звільнення ОСОБА_1 в запас у розмірі 15033,03 грн, колегія суддів враховує наступне.
Згідно Наказу НОМЕР_3 прикордонного загону (І категорія) ЗхРУ (І категорія) ДПС України від 07.11.2016 № 245-ос «По особовому складу» виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 07 листопада 2016 року капітана ОСОБА_1 , А-092431, який перебував у розпорядженні начальника ЗхРУ (І категорія) ДПС України, та направлено на військовий облік до Мукачівського обласного міського військового комісаріату Закарпатської області.
Наведеним наказом також визначено необхідність виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані 33 дні щорічної основної відпустки за 2016 рік (7452,72 грн.), премію, передбачену розпорядженням Адміністрації ДПС України № 493-ос від 06.06.2016, з 01.11.2016 по 07.11.2016 та вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних місяців служби.
У судовому засіданні відповідачем визнано позовні вимоги в частині виплати грошової компенсації та вихідної допомоги у загальній сумі 11246,83 грн. Вказане також стверджується довідкою про доходи позивача № 11/164 від 28.03.2017, згідно якої вказану суму нараховано позивачу, а потім депоновано у зв`язку з неприбуттям позивача до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 для остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.
Виплата премії, передбаченої розпорядженням Адміністрації ДПС України № 493-ос від 06.06.2016, з 01.11.2016 по 07.11.2016, позивачу визначена як така, на яку він заслуговує.
З пояснень відповідача ОСОБА_1 свідомо не з`являвся на розрахунок з військової служби, в зв`язку з цим 17 листопада 2016 року йому рекомендованим листом було направлено повідомлення від 17.11.2016 за №30-13008 щодо прибуття в управління ІНФОРМАЦІЯ_3 для розрахунку по видам забезпечення. В зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 для розрахунку 16.03.2017 останньому повторно рекомендованим листом було направлено повідомлення від 16.03.2017 за №11-3057 щодо прибуття в управління Мукачівською прикордонного загону для остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.
Таким чином, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у сумі 7452,72 грн та одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 3794,11 грн, а також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію, передбачену розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України № 493-ос від 06.06.2016 з 01.11.2016 по 07.11.2016.
Що стосується завданої моральної шкоди, то колегія суддів враховує таке.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не надано суду доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень.
Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, на підставі чого суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції, яка ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року у справі № 807/596/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 10.05.2018.