Справа № 826/10789/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

19 квітня 2018 року м. Київ№ 826/10789/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до1. Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 2. Управління Державної казначейської служби у Голосіївському районі
прозобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач 1), Управління Державної казначейської служби у Голосіївському районі (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- постановити рішення, яким стягнути з Управління Державної казначейської служби у Голосіївському районі (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69-Б) на користь позивача грошові кошти в розмірі 25 560, 85 грн.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 19.04.2018 представником позивача подано письмові пояснення з приводу строків звернення до суду, в яких останнім заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке вмотивовано тим, що позивач не є фахівцем в галузі права, а тому проконтролювати строки в межах яких особа має право звернутись до суду, ОСОБА_1 не могла.

Представник позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду підтримав та просив суд його задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, подавши при цьому письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2015 позивач звернулась до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з заявою №7736 щодо повернення коштів в сумі 25 560,85 грн.

Листом від 06.07.2015 №5013/7/26-50-20-02-10 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомила позивача про те, що рішення про повернення коштів має бути прийнято іншим контролюючим органом, а саме - ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Як зазначає представник позивача з письмових поясненнях з приводу строків звернення до суду, лист від 06.07.2015 №5013/7/26-50-20-02-10, що складений ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, був отриманий позивачем 23.07.2015.

Таким чином, є можливим дійти висновку, що в рамках публічно-правового спору між позивачем і ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач дізналась про порушене право 23.07.2015, адже ДПІ у Києво-Святошинському районі кошти позивачу повернуті не були, внаслідок чого позивач і звернулась до суду з даним позовом.

В силу положень частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду знайшла своє відображення в новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.2017 (ч.2 ст.122 КАСУ).

Таким чином, строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Аналіз зазначених вище норм в контексті фактичних обставин справи, дає змогу дійти висновку, що оскільки про порушене право позивач дізналась 23.07.2015, граничний строк звернення до суду сплинув 23.01.2016, в той час як позивач звернулась до суду з даним позовом лише в серпні 2017 року.

Посилання представника позивача на те, що позивач вже зверталась до суду з аналогічним адміністративним позовом, однак 19.07.2017 позовну заяву було повернуто, Судом відхиляються, адже, як свідчать дані КП «ДСС», первинно поданий адміністративний позов № 826/8939/17 подано позивачем 17.07.2017, тобто також з пропуском строку звернення до суду.

У відповідності до положень ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивачем до суду не надано, у зв'язку з чим позов у цій справі належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено 24.04.2018.

Суддя П.О. Григорович