Справа № 344/10548/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №344/10548/17

адміністративне провадження №К/9901/2865/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2017 року (головуючий суддя - Татарінова О.А.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2017 року (головуючий суддя - Яворський І.О., судді: Онишкевич Т.В., Нос С.П.),

у адміністративній справі №344/10548/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області (далі - Управління ПФУ) про визнання протиправним рішення та дій щодо припинення виплати пенсії,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії по інвалідності неправомірними та зобов'язати виплатити пенсію по інвалідності за період з 1 червня 2015 року по 30 червня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому призначена пенсія по інвалідності (ІІІ група, загальне захворювання) з 21 квітня 2010 року. Одночасно він працював і працює на посаді державного службовця. Однак, з 1 квітня 2015 року відповідно до Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплату пенсії йому припинено. Таким чином по відношенню до позивача, як державного службовця, з 1 червня 2015 року скасовано норми, що передбачають право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідачем допущено бездіяльність щодо виконання норм зазначеного Закону і з 1 червня 2015 року та до цього часу належна йому пенсія не виплачується. На думку позивача, такі дії відповідача є неправомірними.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Управління ПФУ щодо припинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 неправомірними та зобов'язано виплатити нараховану пенсію по інвалідності за період з 1 червня 2015 року по 30 червня 2017 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Визнано дії Управління ПФУ щодо припинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 неправомірними та зобов'язано виплатити невиплачену пенсію починаючи з 1 червня 2015 року.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління ПФУ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач працює на посаді, яка віднесена до категорії державних службовців. З 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України № 213 від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» яким внесено зміни до частини четвертої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких, зокрема, тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. На виконання вказаних вимог, виплату пенсії позивачу поновлено 1 липня 2017 року, тобто одразу ж після надання йому ІІ групи інвалідності. Оскільки позивач під час виникнення спірних правовідносин працює на посаді держслужбовця та в період з 1 червня 2015 року по 30 червня 2017 року мав ІІІ групу інвалідності, в діях Управління ПФУ порушення діючого законодавства відсутні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 на даний час є інвалідом ІІ групи, працює на посаді, віднесеної до категорії державних службовців, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та до 1 червня 2015 року отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління ПФУ з приводу відновлення виплати пенсії по інвалідності ІІІ групи з 1 червня 2015 року по 30 червня 2017 року, призначеної, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На вказане звернення позивачу надана відповідь від 1 серпня 2017 року № 270/Ф-15, якою Управління ПФУ повідомило, що Законом України від 2 березня 2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни в тому числі в статтю 47 вищезазначеного Закону щодо виплати пенсій, зокрема починаючи з 1 квітня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються. Відповідно до розділу ІІІ «Прикінцеві положення» - з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених спеціальними Законами України, в тому числі «Про державну службу» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Вказаним законом не було передбачено відновлення виплати пенсії з 1 червня 2015 року пенсіонерам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії за спеціальними законами. Виплату пенсії відновлено з 1 липня 2017 року на підставі виписки акту огляду МСЕК від 5 липня 2017 року про встановлення ІІ групи інвалідності.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу" (далі - Закон №3723-ХІI), "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії по інвалідності не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом №3723-ХІI.

Разом з тим, пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону №3723-ХІI.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом №3723-ХІI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії по інвалідності, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а.

Отже, позовні вимоги позивача є обґрунтованими в частині зобов'язання відповідача поновити йому виплату пенсії за віком починаючи з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Саме цими нормами права суди попередніх інстанцій мотивували своє рішення.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи..

Матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та не наведено аргументів, що такий не пропущено. Відсутні такі посилання і в касаційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на наведене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (16 серпня 2017 року), позовні вимоги за період з 1 червня 2015 року по 15 лютого 2017 року, включно, підлягають залишенню без розгляду.

Посилання позивача на положення статті 46 Закону 1058-IV, відповідно до якого нараховані суми пенсій, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-ким строком є безпідставними, оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до Закону № 3723-XII.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком починаючи з 16 лютого 2017 року по 30 червня 2017 року (згідно кінцевої дати заявлених вимог), суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що у цей період редакція статті 47 Закону № 1058-IV була чинна зі змінами внесеними Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якої тимчасово, по 31 грудня 2017 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

Тобто, з 15 лютого 2017 року по 30 червня 2017 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи особи на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області та зобов'язання поновити виплату пенсії за віком з 1 червня 2015 року по 15 лютого 2017 року включно, залишити без розгляду.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області та зобов'язання поновити виплату пенсії за віком з 16 лютого 2017 року по 30 червня 2017 року - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду