Справа № 804/985/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2018 року Справа №804/985/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Верба І.О.
при секретарі судового засіданняШелгуновій І.А.
за участю представників:
позивача відповідача Владимирової О.В. Тертишної О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта Кепітал Груп» до Кам'янської міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним рішення, -
6 лютого 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта Кепитал Груп»» до Кам'янської міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним рішення Кам'янської міської ради Дніпропетровської області від 29 вересня 2017 року №816-19/VII «Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста».
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- оскаржуваним рішенням встановлені ставки орендної плати за земельну ділянку без додержання принципів державної регуляторної політики, поза застосування відповідних процедур, зокрема, поза планом здійснення регуляторної діяльності, без аналізу регуляторного впливу та обов'язкового оприлюднення його проекту, чим порушено права позивача на участь у процесі прийняття рішення, зокрема, на подання зауважень та пропозицій щодо проекту такого регуляторного акта;
- відповідач, як розробник регуляторного акта, не визначив очікуваних результатів прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі, не здійснив розрахунок очікуваних витрат та вигід суб'єктів господарювання, не довів обґрунтовано, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб'єктів господарювання, що є обов'язковими відповідно до статті 8 Закону України «Про Державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності», чим порушив принципи ефективності та передбачуваності;
- відповідач встановив максимально можливий розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, встановлення якого передбачено пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду окружного адміністративного суду від 8 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
15 лютого 2018 року, на виконання вимог ухвали, позивачем надано виправлений адміністративний позов із зазначенням коду ЄДРПОУ відповідача на наданням належним чином засвідченим доказів в обґрунтування позовних вимог із зазначенням, де перебуває оригінал такого доказу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року відкрито загальне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 7 березня 2018 року, встановлено сторонам строк на подання відзиву на позов та зобов'язано відповідача оприлюднити оголошення про відкриття провадження у цій справі.
7 березня 2018 року у підготовче засідання представник відповідача не прибув, подав клопотання про його відкладення, доказів публікації оголошення не надав, у зв'язку із чим ухвалою суду повторно зобов'язано відповідача розмістити оголошення про відкриття провадження у цій справі та відкладено підготовче засідання на 26 березня 2018 року (а.с.101-102).
26 березня 2018 року у підготовчому засіданні представником відповідача повідомлено про нездійснення публікації оголошення у зв'язку із тим, що оскаржуване рішення опубліковано у газеті «Відомості», яка на поточний час є ліквідованою, що потребує додаткового часу для здійснення оголошення у встановленому порядку. Судом встановлено строк для надання відповіді на відзив та заперечень, зобов'язано відповідача надати докази здійснення оголошення, у зв'язку із чим оголошено перерву до 12 квітня 2018 року.
У підготовчому засіданні 12 квітня 2018 року відповідачем надано примірник газети «Вісті Придніпров'я» №24(1924) від 3 квітня 2018 року, в якій на 6 сторінці опубліковано оголошення про відкриття провадження у цій справі.
Відповідачем надано відповідь на позов, в якій останній проти позову заперечив повністю:
- на виконання вимог пункту 4 розділу ХІХ Податкового кодексу України щодо щорічного перегляду ставок деяких податків визначених в абсолютних значеннях, створення умов для збільшення надходжень до бюджету та забезпечення збалансованого бюджету у 2017 році, адаптації до норм Європейського законодавства, було прийнято Закон України від 20.12.2016 року №1791 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році»;
- Законом №1791 змінено граничні розміри місцевих податків і зборів, у тому числі, ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження); орендної плати за земельну ділянку (державної та комунальної власності);
- Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1791 установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»;
- дозвіл не застосовувати Закон №1160 по відношенню до актів органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання вимог частини 4 розділу ІІ Закону №1791, поширюється виключно на рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік;
- таким чином, органи місцевого самоврядування, в межах визначених законодавством, мають привести свої рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік у відповідність до Податкового кодексу України із врахуванням вимог Закону №1971;
- 29 вересня 2017 року Кам'янською міською радою прийнято оскаржуване рішення, яке набрало чинності з 1 жовтня 2017 року, пунктом 3 якого визначено вважати таким, що втратив чинність пункт 1 рішення міської ради від 23 червня 2017 року №725-17/VІІ «Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста» з 1 жовтня 2017 року»;
- пунктом 5 вищезазначеного Положення визначено розмір орендної плати за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки, а саме, пунктом 5.1. визначено ставки орендної плати за земельні ділянки, які використовуються для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 3% від нормативної грошової оцінки, пунктом 5.2 визначено ставки орендної плати за земельні ділянки, які не зазначені в пунктах 5.1, 5.3 - 4% від нормативної грошової оцінки, пунктом 5.3. визначено, що ставки орендної плати за земельні ділянки, які використовуються для розміщення об'єктів торгівлі (посередництво в торгівлі) пальним та за земельні ділянки, які використовуються для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності - 12% від нормативної грошової оцінки;
- враховуючи викладене, згідно Закону №1791 рішення міської ради про встановлення місцевих податків і зборів, що прийнято у 2017 році, не підлягає проходженню регуляторної процедури;
- додаткового повідомляємо, що відповідно до Закону України від 07.12.2017 року №2245-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»;
- таким чином, вищезазначена норма ще раз вказує, що рішення міської ради про встановлення місцевих податків і зборів, які прийнято у 2017 та 2018 році, не підлягають проходженню регуляторної процедури.
Позивачем надана відповідь на відзив:
- посилання відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки Закон №1791 не приймався на виконання вимог пункту 4 розділу ХІХ Податкового кодексу України, та вказаний пункт не стосується орендної плати;
- Законом №1791 не передбачено обов'язок органів місцевого самоврядування привести свої рішення у відповідність із Законом №1791, але пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1791 встановлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5;
- таким чином, законодавцем передбачено, що органам місцевого самоврядування на 2017 рік необхідно до цього Закону встановити ставки місцевих податків і зборів саме щодо єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів. При цьому, плата за землю у зазначеному переліку відсутня;
- орган місцевого самоврядування при встановленні чи зміні ставок плати за землю та/або орендної плати за земельні ділянки комунальної форми власності не має права при прийнятті відповідного рішення посилатися на положення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1791, оскільки Закон №1791 не передбачав відповідних виключеннь для податку на землю;
- застосування пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1791 суперечить принципу стабільності, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, встановлення державою вказаного принципу створює у всіх зацікавлених осіб «законні сподівання» щодо стабільності податкового законодавства та обґрунтовані очікування набути відповідне майно після відрахування усіх податків із прибутку;
- у справі «Щокін проти України» ЄСПЛ визнав, що в даній справі мало місце порушення статті 1 Першого протоколу та тій підставі, що національне законодавство в податковій сфері не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості закону» і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника;
- якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це стабільність податкового законодавства, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо юридичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у юридичних осіб стосовно додержання державною чи органом публічної влади такої політики або поведінки;
- позивач вважає, що встановлення пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1791 певних виключень щодо рішень органів місцевого самоврядування не відповідає положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Представником відповідача надані заперечення, тотожні відзиву на позов, та зазначено, що спірне рішення прийнято у відповідності про повноважень та у порядку встановлених процедур, позивачем не доведено невідповідності рішення вимогам чинного законодавства України, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що права та охоронювані законом інтереси порушені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 8 травня 2018 року.
20 квітня 2018 року позивачем надані додаткові пояснення по справі щодо впливу оскаржуваного рішення на права позивача, зокрема зазначено, що згідно договору розрахунок земельної плати у співвідношенні до нормативної грошової оцінки становив 3%, а оскаржуваним рішенням такий розмір становить 12%, що створює для позивача несприятливі умови оренди земельної ділянки, на які він не розраховував при укладенні договору. Позивач зауважив на необхідності застосування принципу юридичної визначеності, який спрямований на те, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними.
У судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Пунктами 2.1, 2.2, 5.1, 5.2 договору оренди земельної ділянки передбачено, що в оренду передається земельна ділянка для розміщення комплексу будівель та споруд для зберігання паливно-мастильних матеріалів, в тому числі: під будівлями та спорудами 0.2437 га, під зеленими насадженнями 0,4129 га, під залізницею 0,0758 га, під проходами, проїздами та площадками 0,5638 га. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Нормативна грошова оцінка на 26 травня 2015 року становить 8804807,56 грн.
Пунктом 1 рішення Кам'янської міської ради від 23 червня 2017 року №725-17/VІІ було затверджено «Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста», із зазначенням про набрання чинності таким рішенням з 1 липня 2017 року.
29 вересня 2017 року Кам'янською міською радою прийнято оскаржуване рішення №816-19/VІІ «Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста» (далі - Рішення №816-19/VІІ, а.с.82-85), яким вирішено:
1) затвердити Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста;
2) дане рішення набирає чинності з 1 жовтня 2017 року;
3) вважати таким, що втратить чинність пункт 1 рішення міської ради
від 23.06.2017 року №725-17/VIІ «Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста» з 1 жовтня 2017 року (далі - Положення №725-17/VIІ).
Згідно «Положення про порядок обчислення та сплати орендної плати за земельні ділянки у межах міста», затвердженого Рішенням №816-19/VІІ (далі Положення №816-19/VІІ):
«1. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
2. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
3. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
4. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
5. Розмір орендної плати за земельні ділянки, встановлюється у відсотку від нормативної грошової оцінки відповідно до таблиці:
5.1. Ставки орендної плати за земельні ділянки, які використовуються для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 3% від нормативної грошової оцінки;
5.2. Ставки орендної плати за земельні ділянки, які не зазначені в пунктах 5.1, 5.3. - 4% від нормативної грошової оцінки;
5.3. Ставки орендної плати за земельні ділянки, які використовуються для розміщення об'єктів торгівлі (посередництво в торгівлі) пальним та паливом та за земельні ділянки, які використовуються для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності - 12% від нормативної грошової оцінки.
6. Плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати.
7. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 Податкового кодексу України.
8. Індексація нормативної грошової оцінки земель
8.1. Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
8.2. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
8.3. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель».
Текст оскаржуваного Положення №816-19/VІІ є повністю ідентичним тексту попереднього Положення №725-17/VIІ, за виключенням розміру ставки орендної плати за земельні ділянки, які не зазначені в пунктах 5.1 та 5.3, так, з 1 липня 2017 року вказана ставка визначена в розмірі 3,5%, а згідно оскаржуваного Положення №816-19/VІІ, з 1 жовтня 2017 року, ставка орендної плати за вказані земельні ділянки встановлена в розмірі 4%.
Позивач заявляє, що його права порушені незастосуванням при прийнятті оскаржуваного рішення регуляторної процедури, оскільки для нього ставка орендної плати становить 12% від нормативної оцінки земельної ділянки, як для особи, яка використовує земельну ділянку для розміщення об'єктів торгівлі (посередництві в торгівлі) пальним та паливом, однак, право на участь у прийнятті рішення відповідачем не забезпечено.
У судовому засіданні встановлено, сторонами підтверджено, що на час розгляду справи позивач сплачує орендну плату в розмірі 3% від нормативної оцінки земельної ділянки, позивач заявив, що у разі чинності оскаржуваного рішення платіж складатиме 12%, відповідач зауважив, що у разі фактичної сплати позивачем орендної плати згідно договору, його права не є порушеними.
Вирішуючи заявлений спір по суті належить надати оцінку, чи при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення мала бути застосована регуляторна процедура ти чи порушені права позивача таким рішенням.
Законодавство України про державну регуляторну політику складається із Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а також законів України та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері державної регуляторної політики.
Відповідно до статей 10, 12 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Згідно з пунктом 12.5 статі 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Податковим кодексом України, в редакції до 01.01.2017 року, було визначено наступне:
- 274.1. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки;
- 274.2. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності);
- 288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; 288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. 288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах;
- 289.2. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік;
- - у разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.
Пунктами 25, 28, підпунктом 3 пункту 33 Розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 року №1791-VIII (далі - Закон №1791-VIII) до Податкового кодексу України були внесені зміни, які стосувались справляння плати за землю у формі земельного податку та впливали на визначення розміру орендної плати.
Зокрема, Законом №1791-VIII внесено до Податкового кодексу України такі зміни:
- 25. Пункт 274.1 статті 274 викладено в такій редакції: «274.1. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки»;
- 28. Пункт 288.5 статті 288 доповнено підпунктом 288.5.4 такого змісту: «288.5.4. для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку»;
- 33. У розділі XX «Перехідні положення»: 3) підрозділ 6 доповнено пунктом 8 такого змісту: «8. Установити, що індекс споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням: для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) - 100 відсотків; для земель несільськогосподарського призначення - 106 відсотків».
Пунктами 3 та 4 Розділу ІІ Закону №1791-VIII «Прикінцеві та перехідні положення» визначено наступне:
- 3. Установити, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5;
- 4. Установити, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Пунктами 120, 121 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VIII (далі - Закон №1797-VIII) внесено зміни до Податкового кодексу України, які стосувались справляння плати за землю у формі земельного податку.
Зокрема, Законом №1797-VIII внесено такі зміни до Податкового кодексу України:
- 120. У статті 288:
- - в абзаці третьому слово «податкової» замінити словом «фінансової»;
- - доповнити абзацом четвертим такого змісту: «Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України»;
- - підпункт 288.5.1 викласти в такій редакції: «288.5.1. не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території»;
- 121. Абзац четвертий пункту 289.2 статті 289 викласти в такій редакції: «У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115».
Пунктом 3 Розділу ІІ Закону №1797-VIII «Прикінцеві та перехідні положення» визначено наступне:
- 3. установити, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.
Закон №1791-VIII та Закон №1797-VIII в частині наведених змін набрали чинності з 1 січня 2017 року.
З 01.01.2017 року норми Податкового кодексу України є наступними:
- 274.1. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки;
Пункт 274.1 статті 274 в редакції Закону № 1791-VIII;
- 274.2. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності);
- 288.1. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки б переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Пункт 288.1 статті 288 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016;
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Пункт 288.1 статті 288 доповнено абзацом четвертим згідно із Законом № 1797-VIII;
- 288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
- - 288.5.1. не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території;
Підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 в редакції Закону № 1797-VIII;
288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.
288.5.4. для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку.
Пункт 288.5 статті 288 доповнено підпунктом 288.5.4 згідно із Законом №1791-VIII;
288.5.5. для баз олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, не може перевищувати 0,1 відсотка нормативної грошової оцінки.
Пункт 288.5 статті 288 доповнено підпунктом 288.5.5 згідно із Законом №1797-VIII;
289.2. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:
де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Абзац четвертий пункту 289.2 статті 289 в редакції Закону №1797-VIII;
289.3. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Пункт 289.3 статті 289 із змінами, внесеними згідно із №1797-VIII.
З системного аналізу вищенаведених змін, та тексту оскаржуваного рішення вбачається, що вищенаведені змінені норми відображені в оскаржуваному рішенні, отже, останнє прийнято на виконання норм Закону №1791-VIII та Закону №1797-VIII.
Крім того, суд вважає обґрунтованими аргументи відповідача про необхідність врахування пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 року №2245-VIII (далі - Закон №2245-VIII) , який набрав чинності з 1 січня 2018 року, яким установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Таким чином, на підставі пункту 3 Розділу ІІ Закону №2245-VIII до оскаржуваного рішення не застосовуються вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Поряд із чим, суд вважає помилковими доводи відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення на виконання вимог пункту 4 розділу ХІХ Податкового кодексу України щодо щорічного перегляду ставок деяких податків визначених в абсолютних значеннях, оскільки вказаною нормою зобов'язано Кабінет Міністрів України щорічно до 1 червня вносити до Верховної Ради України проект закону про внесення змін до цього Кодексу щодо ставок оподаткування, визначених в абсолютних значеннях, з урахуванням індексів споживчих цін, індексів цін виробників промислової продукції з таких податків і зборів: 1) акцизний податок; 2) екологічний податок; 3) рентна плата. Отже, вказаною нормою не врегульовано спірні правовідносини.
Надаючи оцінку аргументам позивача щодо порушення оскаржуваним рішенням принципу стабільності, принципу юридичної визначеності, права позивача, закріпленого статтею 1 Першого протоколу Конвенції, суд виходить із наступного.
Статтею 1 Протоколу першого Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Суд зазначає, що принцип стабільності у податкових правовідносинах є складовою частиною процедури запровадження змін до елементів податків і зборів, що впливає на податковий період, з якого застосовуватимуться відповідні зміни, однак, не впливає на право прийняття оскаржуваного рішення.
Податковим кодексом України норма, яка врегульовує право відповідача на встановлення орендної плати у розмірі до 12% від нормативної грошової оцінки, закріплена підпунктом 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 та діє з дня набрання чинності Податковим кодексом України, а саме - з 01.01.2011 року, отже, доводи позивача про непередбачувальність для нього можливого збільшення розміру орендної плати, не є обґрунтованими.
Таким чином, вказаний принцип в аспекти застосування як складової частини права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, застосовується у разі необхідності оцінки наявності порушення права особи у разі скасування остаточного судового рішення, що у розглянутому спорі відсутнє.
Надаючи оцінку аргументам позивача про невідповідність національного законодавства «якості закону» із посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України», суд зазначає що вони не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки у наведеній справі Суд дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 58), оскільки, при нарахуванні заявнику податку на доходи ДПІ були застосовані норми двох різних нормативних актів, що при наявності спеціальної норми Закону №2181 про необхідність застосування найбільш сприятливої для платника податку норми права, було достатнім для задоволення заяви.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 15 травня 2018 року.

Суддя І.О. Верба