Справа № 344/9166/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №344/9166/17

адміністративне провадження №К/9901/1590/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (судді Ніколін В.В., Гінда О.М., Качмар В.Я.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області (далі - управління ПФУ) про зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію за віком, -

встановив:

19 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління ПФУ про зобов`язання нарахувати і виплатити йому пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) за період з 01 червня 2015 року по 17 жовтня 2016 року. На обґрунтування позовних вимог покликається, що відповідачем протиправно припинено виплату пенсії за віком як працюючому судді до моменту звільнення згідно із вимогами статті 47 Закону № 1058-IV.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2017 року позов задоволено.

У своєму рішенні суд зазначив, що особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена згідно із Законом № 1058-IV.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасував, позовну заяву залишив без розгляду.

Суд проаналізував положення статей 9, частини другої статті 99, частини першої, другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС) та дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду та не навів жодних поважних причин його пропуску.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду апеляційної інстанції і подав касаційну скаргу про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції. З посиланням на Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013, положення частини другою статті 46 Закону № 1058-IV обґрунтовує свою позицію щодо того, що спірні правовідносини, пов'язані з пенсійними виплатами за минулий час, можливо розглядати поза межами шестимісячного строку.

Верховний Суд переглянув судові рішення у межах касаційної скарги, перевірив повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції слушно встановив фактичні обставини справи, нормативно-правове регулювання спірних відносин, повно та всебічно дослідив наявні у матеріалах справи докази та дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Позивач звернувся до суду із вимогами щодо стягнення на його користь невиплаченої пенсії за період з 01 червня 2015 року по 17 жовтня 2016 року.

Відповідно до статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява подана 19 липня 2017 року.

Управління ПФУ припинило виплату пенсії у квітні 2015 року й з цього часу позивачу стало (мало бути) відомо про порушення права на отримання пенсійних виплат.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Посилання у касаційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 25 травня 2016 року є безпідставними. У цій справі Верховний Суд України дійшов висновку, що особа не пропустила шестимісячний строк звернення до суду, оскільки 31 жовтня 2014 року отримала відмову пенсійного органу в проведенні перерахунку пенсії, а в листопада 2014 року звернулася з позовом до суду. Застосування положень спеціальних норм висловлено у контексті обставин справи про те, що особа у зв'язку зі звільненням з органів прокуратури звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок йому пенсії відповідно до вимог законодавства, чинного на момент призначення пенсії.

Таким чином суд дійшов висновку, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає частина вісімнадцята статті 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру», оскільки у справі, що розглядається, право позивача на перерахунок пенсії відповідач не визнав, що і стало підставою звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

За наведених обставин колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко