Справа № 817/608/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2018 року м. Рівне №817/608/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Рожко З.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Нестерчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішень про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій та податкового повідомлення-рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 25.01.2018р. була проведена фактична перевірка з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 в кафетерії за адресою: АДРЕСА_1, м. Березне, Березнівський район, Рівненська область в період з 19.01.2018 року терміном 10 днів. На підставі висновків акту перевірки прийняті рішення про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії та податкове повідомлення-рішення за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та стверджує, що вказані рішення винесені всупереч податковому законодавству, оскільки документи на товар були наявні в повному обсязі, тобто ним здійснювався належний облік товарів. Крім того, відповідач, прийнявши два рішення про застосування фінансових санкцій, двічі притягнув позивача до відповідальності за одне і теж правопорушення, що є порушенням ст.61 Конституції України. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов в якому зазначив, що фактична перевірка проводилась в присутності позивача та його продавця, які відмовилися підписувати направлення на проведення перевірки та акт фактичної перевірки, про що складені відповідні акти. В ході перевірки було встановлено відсутність обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, що є порушенням законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, а також здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у період з 21.10.2017 по 26.10.2017 без відповідних ліцензій, що також є порушенням чинного законодавства за які суб'єкт господарювання несе відповідальність у встановленому законом порядку. За наслідками перевірки до позивача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу, про що винесені відповідні рішення. В зв'язку із зазначеним, рішення винесені відповідачем є правомірними та, на думку відповідача, скасуванню не належать.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що він недавно став підприємцем і не знав всіх нюансів чинного законодавства, зокрема, що облікові документи на товар мають зберігатися саме за місцем їх реалізації. Також не знав про те, що він має право протягом 5 днів з дня отримання акту перевірки надати свої заперечення та долучити докази на їх підтвердження. Одночасно погодився із доводами відповідача про те, що в період часу з 21.10.2017 по 26.10.2017 ним здійснювалась реалізація алкогольних та тютюнових виробів без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі ними. Попри вказане, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, тотожні викладеним у відзиві та запереченні. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд виходить з наступного.

25.01.2018р. відповідачем проведено фактичну перевірку позивача з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами. В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що в реалізації знаходились алкогольні напої та тютюнові вироби, на які відсутні супровідні облікові документи, що свідчить про не ведення обліку товарних запасів у встановленому законом порядку, а саме: відсутні накладні на 129 пляшок алкогольних напоїв в асортименті на загальну суму 5565,00 грн. та 339 пачок тютюнових виробів в асортименті на загальну суму 9038,62 грн., які описані в додатку №1 до акту перевірки. Крім того, від час проведення аналізу АІС «Податковий блок» - «Аналітична система» - «Чеки» виявлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснював реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів в період з 21.10.2017 року по 26.10.2017 року без наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а саме: здійснено реалізацію 145 пляшок алкогольних напоїв в асортименті на загальну суму 2827грн. та 87 пачок цигарок в асортименті на загальну суму 2233,50грн. (перелік зазначений в додатку до акту (номер бланку 000106) перевірки №2 Витяг з АІС «Податковий блок» - «Аналітична система» - «Чеки»).

08.02.2018 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на сумі 29207,24грн.

08.02.2018 відповідачем прийняте рішення № про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії, що є порушенням ч.14 ст. 15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), яким до позивача застосована фінансова санкція у вигляді штрафу в сумі 17000грн.

08.02.2018 відповідачем прийняте рішення № про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії, що є порушенням ч.14 ст. 15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), яким до позивача застосована фінансова санкція у вигляді штрафу в сумі 17000грн.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Так, відповідно до п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з перелічених підстав.

Згідно п. 80.1 ст. 81 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи), копія наказу вручається платнику податків до початку проведення перевірки, а п.80.5 ст.80, п.80.1 ст. 81 Податкового кодексу України визначено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється, згідно із статтею 81 цього Кодексу. Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України визначено порядок проведення перевірки, перелік документів, які повинні бути пред'явлені перевіряючими при проведенні документальної або фактичної перевірки.

Правомірність проведення фактичної перевірки позивачем не оскаржується. Разом з тим, позивач вказує, що перевірка проводилась за його відсутності, що не відповідає дійсності.

Так, до матеріалів справи відповідачем долучені наказ на проведення фактичної перевірки та два направлення на перевірку від 19.01.2018 за №№7,8.

Із направлення на перевірку №8 від 19.01.2018 вбачається, що позивачу таке направлення було пред'явлене 25.01.2018 про що свідчить власний підпис позивача. Про те, що це його підпис, позивач в судовому засіданні не заперечував.

В той же час, позивач та його продавець від підпису в направленні на перевірку №7 від 19.01.2018 та в отриманні копії наказу на проведення перевірки відмовилися, про що відповідачем складений 25.01.2018 акт відмови від підписання направлення на проведення перевірки.

З врахуванням викладеного, доводи позивача щодо проведення фактичної перевірки за його відсутності є неприйнятними та спростовуються доказами, долученими до матеріалів справи.

Також є неприйнятними доводи позивача в частині відсутності порушення щодо ведення обліку товарів.

За правилами п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфери торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Суд зауважує, що облік товарних запасів є бухгалтерською категорією, тому порядок ведення обліку товарних запасів здійснюється на підставі норм законодавства, що регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку. Документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, товарно-транспортні накладні, тощо. Відповідно, порушенням встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку є відсутність таких первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей. Облік надходження товару від постачальників здійснюється на підставі накладних, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, що засвідчують рух товарів та слугують підставою для їх оприбуткування у бухгалтерському та податковому обліку платника.

Відповідно до норм п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Як вбачається із акту перевірки, на час її проведення, по місцю реалізації та зберігання алкогольних напоїв була відсутня книга обліку придбання товарів (робіт, послуг) та супровідні документи на товари, що перебували в реалізації.

В той же час, позивачем до матеріалів позовної заяви були долучені документи на підтвердження походження товару, а в судовому засіданні позивач стверджував, що ці документи він забрав додому з метою їх впорядкування та проведення обліку товарів. При цьому, книгу обліку доходів та витрат позивач суду не надав, що свідчить про її відсутність.

Суд наголошує, що облікові документи що підтверджують походження товару мають знаходитися за місцем їх реалізації. Крім того, позивач не був позбавлений права у відповідності до вимог ч.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, після закінчення перевірки і до прийняття рішення за наслідками перевірки надати документи, що підтверджують показники податкової звітності, які не були надані під час перевірки, а відповідач має врахувати такі документи під час розгляду питання про прийняття рішення. Однак, жодних заяв чи клопотань з приводу надання таких документів позивач відповідачу не подавав. Доказів наявності таких заяв чи клопотань до матеріалів справи також не долучались.

Суд звертає увагу також на приписи ч.86.7 ст.86 ПК України, якою встановлено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, він має право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що будь-яких зауважень чи заперечень проти висновку акту перевірки ним не подавались, оскільки він не знав про вказану норму права. Суд критично оцінює такі посилання позивача, оскільки незнання законодавства не звільняє від відповідальності за його порушення.

Твердження позивача про те, що відповідачем не доведений факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів судом до уваги не береться з огляду на те, що такий факт підтверджений наявністю доказів, а саме: витягом із «Аналітичної системи» - «Чеки», відповідно до якого вбачається продаж зазначених товарів та проведення операцій через РРО.

Зважаючи на вищевикладене, висновки акту перевірки щодо відсутності по місцю реалізації та зберігання алкогольних напоїв книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) та супровідних документів на товари, що перебували в реалізації є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 №, яким застосовано до позивача штрафні санкції за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 29207,24грн. є правомірним та скасуванню не належить.

Щодо правомірності прийнятих відповідачем рішень від 08.02.2018 за №, №, якими позивача притягнуто до відповідальності за роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами без наявності відповідних ліцензій у вигляді штрафних санкцій на суму 17000грн. за кожне порушення, то суд виходить з такого.

За правилами ч.14 ст.15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Позивачем в судовому засіданні не заперечувався факт відсутності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами у період часу з 21.10.2017 по 26.10.2017.

Безпосередній факт продажу вказаних підакцизних товарів у зазначений період встановлений судом та підтверджений відповідними доказами, наявними у справі та зазначеними вище по тексту рішення. Отже, позивач дійсно допустив порушення вимог норми ч.14 ст.15 Закону України №481, відповідальність за яке встановлена ст.17 цього ж Закону.

Однак, нормами абз. 5 ч. 2 ст.17 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі встановлення роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним та плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Конструкція вказаної норми права побудована таким чином, що відповідальність за роздрібну торгівлю, зокрема, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії встановлена як за одне порушення. Тобто, в разі роздрібної торгівлі одночасно алкогольними та тютюновими виробами в порушення ч.14 ст.15 Закону України №481, відповідальність у вигляді штрафної санкції в порядку, визначеному абз.5 ч.2 ст.17 цього ж Закону не вирізняється окремо як за порушення з приводу здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та окремо за порушення з приводу здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, а застосовується одна штрафна санкція як за один вид порушення.

Отже відповідач, в даному випадку, мав прийняти одне рішення про застосування фінансових санкцій до позивача за порушення останнім вимог ч.14 ст.15 Закону №481 на суму 17000грн.

Натомість, відповідачем прийняті два рішення, якими позивача притягнуто до відповідальності та застосовані штрафні санкції як за кожне окреме порушення.

Суд розцінює такі рішення як двічі притягнення позивача до відповідальності за один вид правопорушення, що є неприпустимим та суперечить положенням ст.61 Конституції України, відповідно до якого його ніхто не можу бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином рішення від 08.02.2018 за №, №, якими позивача притягнуто до відповідальності за роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами без наявності відповідних ліцензій у вигляді штрафних санкцій на загальну суму 34000грн. є протиправними та належать до скасування.

За наведених обставин, підсумовуючи вище викладене в його сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати відшкодовуються позивачу у відповідності до ч.3 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій від 08 лютого 2018 року №, № в повному обсязі.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 08 лютого 2018 року № відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в розмірі 352,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33000, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повний текст рішення складено 15 травня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.