Справа № П/811/2494/17
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/2494/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар Я.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами

спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

представник позивача: Руденко Г.В.

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, )

представник відповідача: Куєвда Ю.С.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: фермерське господарство "Гермес" (27160, Кіровоградська область, Новоукраїнський район, село Рівне, вул. Калініна, 237, )

представник третьої особи: Руденко Г.В.

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона є членом фермерського господарства "Гермес", засновником та головою якого є ОСОБА_4. Останньому на підставі рішення виконкому Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 28.12.1992 року №66 видано державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_2 на земельну ділянку загальною площею 31 га для ведення фермерського господарства, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області №339-р від 11.04.2012 року голові та членам ФГ "Гермес", у тому числі позивачці, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю). За замовленням позивачки ПП "Альфа-Земпроект" розроблено відповідний проект землеустрою, який поданий позивачкою для затвердження до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області. Через недоліки проекту він повертався на доопрацювання. Після усунення недоліків, вказаних відповідачем, позивачка вкотре подала його для затвердження. Однак, листом №Ч-12734/0-8809/0/6-17 від 03.07.2017 року відповідач відмовив позивачці у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства з таких причин: наявність на праві постійного користування у ОСОБА_4 31 га ріллі згідно державного акта НОМЕР_2, зареєстрованого 06.10.1997 року за №143; оформлення переліку обмежень у використанні земельної ділянки з порушеннями вимог додатку 6 Порядку ведення ДЗК, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року. Позивачка, стверджуючи, що така відмова порушує її право, передбачене статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство", статтею 121 Земельного кодексу України, щодо безоплатного отримання земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 6,9482 га, що розташована за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Рівненська сільська рада, за межами населеного пункту, у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення фермерського господарства, оформлену листом від 03.07.2017 року за №Ч-12734/0-8809/0/6-17;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити цей проект землеустрою.

Ухвалою суду від 02.01.2018 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, фермерське господарство "Гермес".

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивачка, входить до земельного масиву, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_4, тому передача позивачці у власність цієї земельної ділянки можлива лише після припинення права користування ОСОБА_4 у порядку, встановленому законом. Стверджуючи, що позивачка не дотрималась усіх вимог законодавства для затвердження проекту землеустрою, не набула права "правомірного очікування", яке б підлягало судовому захисту, просила суд у задоволенні її позову відмовити.

Позивачка правом подачі відповіді на відзив не скористалась.

Письмових пояснень щодо позову від третьої особи не надходило.

У судове засідання 19.03.2018 року учасники справи не прибули, їхні представники подали заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, дослідивши надані та зібрані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

На підставі рішення виконкому Рівнянської сільської ради народних депутатів Новоукраїнського району Кіровоградської області №66 від 28.12.1992 року ОСОБА_4 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 31 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Рівнянської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що йому видано Державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_2, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 06.10.1997 року за №143. (а.с. 54).

Вказана земельна ділянка входить до складу земель фермерського господарства "Гермес", засновником та головою якого є ОСОБА_4 та яке зареєстроване як юридична особа з 08.02.1993 року. (а.с. 55, 67-71).

Відповідно до Статуту ФГ "Гермес" позивачка, яка є донькою голови фермерського господарства ОСОБА_4, є членом цього господарства. (а.с. 57- 62)

Позивачка 19.03.2012 року звернулась до Новоукраїнської районної державної адміністрації із заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність для ведення фермерського господарства земельної ділянки ріллі в розмірі земельної частки (паю) члена ФГ "Гермес" за рахунок земель державної власності, наданих для ведення фермерського господарства в постійне користування, на території Рівнянської сільради. (а.с. 25)

Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області №339-р від 11.04.2012 року "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності у власність в розмірі земельних часток (паїв) головам та членам фермерських господарств" надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності у власність членам ФГ "Гермес" у розмірі земельної частки (паю), зокрема, позивачці у розмірі 5,93 умовних кадастрових гектарів. (а.с. 27).

На підставі цього розпорядження, за замовленням позивачки ПП "Альфа-Земпроект" виготовило проект землеустрою №303/ПВ від 06.09.2013 року щодо відведення земельної ділянки площею 6,9482 га, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Рівнянська сільська рада, за межами населеного пункту, у власність (шляхом безоплатної передачі) ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. (а.с. 14 - 64)

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджений 11.11.2013 року відділом Держземагентства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області. (а.с. 51)

Вказана земельна ділянка 05.12.2013 року зареєстрована у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером НОМЕР_3 (а.с. 8 - 10)

Позивачка подала погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, однак листами відповідача №ДС31-11-0.21-9571/22-15 від 04.12.2015 року, №Ч-3215/0-1964/0/6-16 від 21.03.2016 року проект був повернутий на доопрацювання. (а.с. 11, 12)

У червні 2017 року позивачка подала доопрацьований проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, разом із відповідною заявою, яка зареєстрована 16.06.2017 року за №Ч-12734/0/5-17 (а.с. 88)

Відповідач листом №Ч-12734/0-8809/0/6-17 від 03.07.2017 року повідомив позивачку про відсутність правових підстав для задоволення цієї заяви, пославшись на частину 5 статті 116 ЗК України та зазначивши, що право постійного користування ОСОБА_4 цією земельною ділянкою у встановленому порядку не припинено. Крім того, вказав на невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме: перелік обмежень у використанні земельної ділянки не оформлений відповідно до додатку 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, а інформація щодо сертифікованого інженера-землевпорядника в розробленій проектній документації не відповідає Державному реєстру сертифікованих інженерів - землевпорядників. (а.с. 13)

Не погоджуючись з такою відповіддю, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Частинами 1, 2 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Відповідно до статті 7 цього Закону надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент звернення позивачки щодо передачі їй безоплатно у власність земельної ділянки) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з частинами 8, 9 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент подання позивачкою проекту землеустрою на затвердження до відповідача) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 118 ЗК України).

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Листом №Ч-12734/0-8809/0/6-17 від 03.07.2017 року відповідач відмовив позивачці у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, посилаючись зокрема на недотримання вимог частини 5 статті 116 ЗК України.

Вказаною нормою передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як свідчать матеріали справи, земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивачка, перебуває на праві постійного користування у ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_2, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 06.10.1997 року за №143.

Пунктом 10 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" установлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до статті 412 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 3 статті 407 Цивільного кодексу України визначено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Отже, оскільки земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0760, яку бажає отримати позивачка у межах норм безоплатної приватизації із земель державної власності для ведення фермерського господарства, входить до складу земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_4, така земельна ділянка може бути передана позивачці у власність за рішенням відповідача лише після припинення права постійного користування нею ОСОБА_4 в порядку, визначеному законом.

Нотаріально посвідчена заява голови ФГ "Гермес" ОСОБА_4 від 09.11.2012 року про його згоду на розподіл земельної ділянки, наданої йому на праві постійного користування, та на передачу її у власність членам фермерського господарства (а.с. 26), на яку посилалась позивачка у позові, спростовуючи доводи відповідача, не доводить припинення права постійного користування цією земельною ділянкою, оскільки за правилами Глави 22 Земельного кодексу ("Припинення прав на землю") про це приймається рішення власником земельної ділянки або у судовому порядку (статті 142- 144, 149 ЗК України).

Докази прийняття такого рішення відсутні.

Тому, оскільки рішенням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється також її передача у власність, відповідач правомірно відмовив позивачці у затвердженні проекту землеустрою, пославшись на частину 5 статті 116 ЗК України.

Воднораз, у ході судового розгляду справи спростовано інші зауваження відповідача щодо невідповідності поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, викладені у листі №Ч-12737/0-8809/0/6-17 від 03.07.2017 року.

Так, судом установлено, що включений до матеріалів проекту землеустрою Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки від 20.01.2016 року складений його розробником відповідно до позицій додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 (у редакції, чинній на час його складання). (а.с. 42)

Розробником документації із землеустрою виступало ПП "Альфа-Земпроект", а відповідальним за якість робіт із землеустрою був сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_7, який має кваліфікаційний сертифікат інженера - землевпорядника №000776, виданий 23.01.2013 року та зареєстрований у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників, як це передбачено статтями 26, 66, 66-1 Закону України "Про землеустрій". (а.с. 64)

Попри те, що обґрунтованість цих зауважень відповідачем не доведено, суд зазначає, що невідповідність поданого проекту землеустрою вимогам частини 5 статті 116 ЗК України є достатньою підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході розгляду справи доведено правомірність прийнятого відповідачем рішення та установлено, що він при цьому діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, порушень прав позивачки не допустив. Натомість позивачка не дотрималася порядку набуття права власності на земельну ділянку. Тому у задоволенні позову за первісною вимогою про визнання протиправним рішення та за похідною вимогою про зобов'язання відповідача вчинити дії слід відмовити.

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні її позовних вимог, підстави для присудження їй понесених нею судових витрат на сплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш