Справа № 813/4626/17
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/4626/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Телиці О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2-К.О.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області й у відповідній позовній заяві просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 08.11.2017 року №1093о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (через скорочення штатів) за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- заборонити Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобовязати Головне управління Національної поліції у Львівській області у відповідності до п.п.9, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» прийняти позивача на службу до поліції на рівнозначну посаду, яку він обіймав працюючи в структурному підрозділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області станом на 06.11.2015 року, шляхом винесення наказу про прийняття на службу до поліції з 07.11.2015 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2017 року по день винесення рішення судом у даній справі відповідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 року №988 та наказу МВС України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» від 06.04.2016 року №260.

Ухвалою суду від 12.12.2017 року за даною позовною заявою було відкрито провадження в адміністративній справі, призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року в цій справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що станом на листопад 2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ та займав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в званні капітана міліції.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 06.11.2015 року №831о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, його було звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). ОСОБА_1 з таким рішенням не погодився й оскаржив його до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року у справі №813/6277/15, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 року №831о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України через скорочення штатів; поновлено позивача на попередньо займаній посаді з 06.11.2015 року; стягнуто зі Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 7300,20 грн.

У подальшому, за наказом від 11.04.2017 року №1031 «Про виконання рішення суду» позивача було поновлено на посаді в структурі Міністерства внутрішніх справ відповідно до вказаних вище судових рішень. Однак, у той же ж день, за наказом №1039о/с, позивача знову звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил за п.64 «г» через скорочення штатів з 06.11.2015 року. ОСОБА_1 з таким рішенням не погодився й оскаржив його до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року у справі №813/1768/15 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11.04.2017 року №1039о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України через скорочення штатів; поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 06.11.2015 року; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 8918,20 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15 було скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року у цій справі та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. А саме, суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11.04.2017 року №1039о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України через скорочення штатів; зобовязав Головне управління Національної поліції у Львівській області працевлаштувати позивача з 07.11.2015 року у відповідності до п.9 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на посаду інспектора ювенальної превенції Залізничного відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області (оскільки вона є аналогічна, тотожна тій посаді яку займав позивач на момент свого звільнення 06.11.2015 року, а саме, посаді оперуповноваженого Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області); поновив ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 12.04.2017 року; стягнув з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 13231,10 грн.

У подальшому, за наказом від 08.11.2017 року №1092 «Про виконання рішення суду», позивача було поновлено на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Однак, за наказом від 08.11.2017 року №1093о/с позивача у черговий раз звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил з даної посади за п.64 «г» через скорочення штатів з 06.11.2015 року.

Окрім того, наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду», ОСОБА_1 було призначено на посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП з 13.04.2017 року, з присвоєнням спеціального звання капітана поліції.

Однак, позивач не погоджується з такими рішеннями субєктів владних повноважень, а також із їх бездіяльністю та вважає, що вони порушують його права, які підлягають поновленню судом у обраний ним спосіб.

А саме, позивач стверджує, що його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є протиправним, оскільки Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області було при цьому порушено приписи чинного законодавства України, а саме, позивача не було попереджено про звільнення через скорочення штатів, не було враховано переважне право на залишення на роботі, не було враховано гарантії працівників органів внутрішніх справ щодо продовження перебування на службі, не було виконано вимог закону щодо реалізації права позивача продовжувати службу в Національній поліції України.

І навіть, попри призначення позивача на посаду в органи Національної поліції, це було здійснено лише з 13.04.2017 року, а не з 07.11.2015 року, як це було постановлено Львівським апеляційним адміністративним судом у постанові від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15.

Відтак, позивач вважає, що оспорюваний наказ від 08.11.2017 року №1093о/с про звільнення за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є протиправним і підлягає скасуванню.

При цьому, з метою недопущення в майбутньому такого ж роду порушень, позивач стверджує про необхідність заборонити на майбутнє Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ за даною підставою.

Окрім того, зважаючи на те, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області не було виконано постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15 й, на думку позивача, самовільно її змінено в частині прийняття на службу до поліції, ОСОБА_1 вважає за необхідне зобовязання відповідача прийняти його на службу до поліції на рівнозначну посаду, яку він обіймав працюючи в структурному підрозділі саме з 07.11.2015 року.

Ураховуючи ж ту обставину, що відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року у справі №813/1768/15 позивач був поновлений на посаді в міліції й в силу п.п.9, 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» підлягав призначенню до Національної поліції України, ОСОБА_1 вважає, що з цього часу Головне управління Національної поліції у Львівській області зобовязане виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відтак, позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області, заперечуючи проти позову подав до суду відповідний письмовий відзив на позовну заяву від 24.01.2018 року, де зазначив, що вважає заявлений позов безпідставним.

На обґрунтування чого відповідач указує, що позивач, оскаржуючи наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про звільнення, не ставить вимогу про поновлення на попередній посаді, а вимагає прийняти його на службу до іншої юридичної особи, в якій він до цього не перебував на службі та з якою не був повязаний жодними трудовими відносинами.

Також, відповідач вважає некоректною вимогу про виплату середнього заробітку, скеровану саме до Головного управління Національної поліції у Львівській області, оскільки ОСОБА_1 ніколи не був звільнений із Національної поліції, що обумовлює відсутність якого-небудь вимушеного прогулу з вини Головного управління Національної поліції у Львівській області, а отже, позбавляє необхідності його оплати відповідачем.

Більше того, відповідач зазначає, що спір щодо прийняття на службу до поліції був уже вирішений у судовому порядку, що засвідчує постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15. Відповідно ж до поданої копії наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду», за заявою ОСОБА_1, останнього було призначено на посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП з 13.04.2017 року, з присвоєнням спеціального звання капітана поліції. Тобто, вирішення вимоги про повторне прийняття позивача на службу до поліції суперечитиме фактичним обставинам.

У звязку з чим, Головне управління Національної поліції у Львівській області вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, заперечуючи проти адміністративного позову подав до суду відповідний письмовий відзив 22.02.2018 року, де зазначив, що вважає заявлений позов безпідставним.

На обґрунтування чого відповідач указує, що відповідно до наказу МВС України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» відбувалося скорочення штатів органів міліції, що й було достатньою правовою підставою для звільнення ОСОБА_1 за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Водночас, при такому звільненні відповідачем було враховано відсутність посад та процес припинення як юридичних осіб територіальних органів МВС України. У той же час, відповідач не вправі та не зобовязаний був пропонувати позивачеві посади зі штату іншої самостійної юридичної особи.

Окрім того, відповідач вважає, що вимога про заборону в подальшому звільняти ОСОБА_1 за певною підставою є втручанням у повноваження субєкта владних повноважень, що не допускається.

У звязку з чим, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позовних вимог, скерованих до нього, відмовити.

У судових засіданнях у справі взяв участь позивач, який позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

У судових засіданнях у справі взяв участь представник відповідачів - Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, який проти позовних вимог заперечив і у позові просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, обєктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 06.11.2015 року №831о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено ОСОБА_1 з 06.11.2015 року у запас за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року у справі №813/6277/15, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016 року, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, а саме, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 року №831о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України в запас за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів; поновлено позивача на попередньо займаній посаді з 06.11.2015 року; стягнуто зі Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 7300,20 грн.

У подальшому, за наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 11.04.2017 року №1031 «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 було поновлено на посаді в структурі Міністерства внутрішніх справ відповідно до вказаних вище судових рішень.

За наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 11.04.2017 року №1039о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил за п.64 «г» через скорочення штатів з 06.11.2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року у справі №813/1768/15 було задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1, а саме, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11.04.2017 року №1039о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів; поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 06.11.2015 року; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 8918,20 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15 було скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року у цій справі та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. А саме, апеляційний суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11.04.2017 року №1039о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов'язав Головне управління Національної поліції у Львівській області працевлаштувати позивача з 07.11.2015 року у відповідності до п.9 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на посаду інспектора ювенальної превенції Залізничного відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області (оскільки вона є аналогічна, тотожна тій посаді яку займав позивач на момент свого звільнення 06.11.2015 року), а саме посаді оперуповноваженого Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області); поновив ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 12.04.2017 року; стягнув з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 13231,10 грн.

У подальшому, за наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 08.11.2017 року №1092 «Про виконання рішення суду» позивача було поновлено на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15.

Наказом же Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 08.11.2017 року №1093о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за п. 64 «г» через скорочення штатів з 06.11.2015 року.

Також судом установлено, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду» ОСОБА_1, на підставі його заяви від 07.03.2018 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі №813/1768/15, було призначено на посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП з 13.04.2017 року, з присвоєнням спеціального звання капітана поліції.

Суд відзначає у цьому контексті, що в преамбулі наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду» зазначено, що призначення ОСОБА_1 до Національної поліції мало місце в звязку з його звільненням у запас Збройних сил за п.64 «г» через скорочення штатів з 12.04.2017 року відповідно до наказу ГУМВС України у Львівській області від 09.01.2018 року №1113о/с.

У звязку з чим, суд наголошує, що за наслідком розгляду та вирішення адміністративної справи повинна досягатися першочергова мета адміністративного судочинства відновлення порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин, що відповідає ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. Позов може вважатися підставним і обґрунтованим лише тоді, коли конкретними діями чи рішеннями субєкта владних повноважень реально порушуються певні права позивача, а заявлені позовні вимоги призводять до їх ефективного відновлення.

Однак, як уже зазначено вище, виходячи зі змісту наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду», ОСОБА_1 був звільнений у запас Збройних сил за п.64 «г» через скорочення штатів із 12.04.2017 року, відповідно до наказу ГУМВС України у Львівській області від 09.01.2018 року №1113о/с, а не оспорюваного наказу від 08.11.2017 року №1093о/с.

Таким чином, задоволення заявленої позивачем вимоги (про визнання протиправним і скасування наказу від 08.11.2017 року №1093о/с) не може призвести до відновлення прав та інтересів ОСОБА_1, а отже, дана вимога до задоволення не підлягає.

Суд також критично оцінює заявлену позивачем вимогу про заборону Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в подальшому звільняти ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На переконання суду, така вимога спрямована на вирішення спору на майбутнє, що є неприпустимим, адже захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене або оспорюване право особи. У цьому контексті суд погоджується і з позицією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про те, що така заборона буде безпідставним втручанням у дискрецію відповідного субєкта.

Відтак, дана вимога також є необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Щодо зобовязання Головного управління Національної поліції у Львівській області прийняти позивача на службу до поліції відповідно до п.п.9, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», суд відзначає, що спір у цій частині (щодо проходження служби в поліції) вже був вирішений судом і відповідне рішення набрало законної сили.

Більше того, таке судове рішення було фактично виконане, що засвідчується наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду». При цьому, суд відзначає, що якщо позивач вважає, що зобовязана сторона допустила прострочення виконання такого рішення щодо прийняття на роботу, це не є підставою для повторного вирішення цього ж спору, а породжує інші правові наслідки (як-от, можливість притягнення до відповідальності винної особи, стягнення коштів за затримку виконання рішення тощо).

Щодо вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.10.2017 року по день винесення рішення судом у даній справі, суд не вбачає належного її обґрунтування та відзначає таке.

Так, згаданим вище наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.03.2018 року №160о/с «Про виконання постанови суду» позивач був прийнятий на службу до органів Національної поліції з 13.04.2017 року. При цьому, позивач не навів жодного підтвердження того, що його було звільнено зі служби в підрозділах Головного управління Національної поліції у Львівській області з 09.10.2017 року й, відповідно, того, що він перебував у вимушеному прогулі в цей період. Більше того, позивач у даній справі не ставить вимоги про поновлення його на роботі, що могло би тягнути за собою присудження на його користь середнього заробітку за час з моменту незаконного звільнення та до такого поновлення.

У звязку з чим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд критично оцінює доводи позивача, подані ним на обґрунтування підстав своїх вимог. Розглянувши ж та оцінивши доводи сторони відповідачів, суд погоджується з ними, вважає їх обґрунтованими й такими, що спростовують вимоги позивача.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п.45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані ж і досліджені матеріали цієї справи, не підтверджують і не обґрунтовують достатнім чином позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Суд також зазначає, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено розподілу судових витрат при відмові у задоволенні вимог позивача, який не звільнений від сплати судових витрат. У звязку з чим, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат при вирішенні цього спору.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 травня 2018 року.