Справа № 2а-3206/11/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №2а-3206/11/1370

касаційне провадження №К/9901/7333/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2014 (головуючий суддя - Обрізко І.М., судді - Левицька Н.Г., Сапіга В.П.) у справі за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.), за участю третьої особи - Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС у Львівській області, про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

УСТАНОВИВ:

У березні 2011 року ДПІ звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 24610,00 грн.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ДПІ послалась на те, що позивачем всупереч вимогам статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» 27.02.2010 ОСОБА_2 перед першою реєстрацією транспортного засобу марки Volkswagen не було сплачено податок з власників транспортних засобів у сумі 24610,00 грн.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 30.08.2011 позов задовольнив, оскільки відповідачем не було надано доказів сплати цього податку.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 29.09.2014 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що державна реєстрація автомобіля не могла бути здійснена без сплати відповідачем передбачених законом податків і зборів.

ДПІ оскаржила рішення суду апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 16.09.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на наявність доказів ненадходження податку до бюджету, у той час як відповідачем не надано доказів в підтвердження протилежних обставин.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.05.2018 прийняв касаційну скаргу ДПІ до провадження та призначив справу до розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 08.05.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Volkswagen, модель 210, 2001 року випуску, об'єм двигуна 2461 куб. см., який відповідно до статті 2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є об'єктом оподаткування зазначеним податком.

Звертаючись з позовом, ДПІ вказала на те, що відповідачем проведено першу реєстрацію вказаного транспортного засобу, при цьому квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів надано не було, що підтверджується листом Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області від 31.08.2010 №9/2074.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Статтею 5 зазначеного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

У разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Відповідно до статті 6 названого Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки.

Оцінюючи надані ДПІ докази в підтвердження факту несплати відповідачем податку з власників транспортних засобів, суд апеляційної інстанції, з врахуванням викладеного законодавчого регулювання механізму здійснення першої реєстрації транспортного засобу, дійшов висновку, що зазначені позивачем обставини не є такими, які засвідчують невиконання ОСОБА_2 обов'язку зі сплати податку.

У той же час, у касаційній скарзі ДПІ посилається на наявність вироку Шевченківського районного суду міста Львова від 01.07.2013 у справі №1-233/11, яким встановлено, що Клепач І.М., обіймаючи посаду начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, протягом січня - березня 2010 років здійснив реєстрацію транспортних засобів без сплати та з частковою сплатою податку з власників транспортних засобів, у тому числі транспортного засобу ОСОБА_2 без сплати податку у сумі 24610,00 грн.

Цей доказ в обґрунтування обставин невиконання відповідачем обов'язку зі сплати податку з власників транспортних засобів судом апеляційної інстанції досліджений не був, з огляду на що висновок про відмову у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

У той же час, враховуючи межі обов'язковості вироку суду в кримінальній справі, адміністративний суд, вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, окрім оцінки обставин доведеності факту вчинення цих дій, має дослідити також дотримання позивачем процедури стягнення податкового боргу.

Так, відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (пункт 1.3 статті 1 названого Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Статтею 5 цього ж Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано порядок узгодження сум податкових зобов'язань, оскарження рішень контролюючих органів та визначення податкового боргу, які, зокрема, зводяться до того, що нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання відбувається шляхом направлення платнику податкового повідомлення та його подальшого узгодження або оскарження.

Відтак, ДПІ, заявляючи вимоги про стягнення податкового боргу, для визнання їх обґрунтованими також має довести факт дотримання нею процедури узгодження суми податку, яка підлягає стягненню.

Без дослідження цих обставин, ухвалення рішення у справі з дотриманням норм матеріального та процесуального права є неможливим.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга ДПІ підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 349, п. 1 ч. 2 ст. 353, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359, ч. 3 ст. 375, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2011 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2014 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна