Справа № 711/11569/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Київ № 711/11569/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Мєзєнцева Є.І.,

Троян Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси капрала поліції Бикова Андрія Петровича на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2018 року (повний текст постанови складено 11 квітня 2018 року, суддя Колода Л.Д.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси капрала поліції Бикова Андрія Петровича про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси капрала поліції Бикова Андрія Петровича, у якому просив:

- визнати дії інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Черкаси капрала поліції Бикова Андрія Петровича щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності - протиправними;

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №224179 від 13 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1020 грн.;

- адміністративну справу стосовно ОСОБА_3 за ч.5 ст.122 КУпАП закрити.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2018 року позов задоволено частково. Визнано дії інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в м.Черкаси Бикова Андрія Петровича, проживає АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 - протиправними. Постанову у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №224179 від 13 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1020 грн. - скасовано. В частині позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав неправильного встановлення судом обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2018 року у справі №711/11569/18 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, та відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно постанови серії БР №224179 від 13 грудня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної 13.12.2017 р. інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Черкаси капралом поліції Биковим Андрієм Петровичем на ОСОБА_3 було накладено штраф в сумі 1020 грн. за правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП.

В даній постанові вказано, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ГАЗ-31105-801, номерний знак НОМЕР_1, 13.12.2017 року о 17 год. 50 хв. за адресою м.Черкаси, бул.Шевченка 387/4 здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожньою розміткою 1.30 «місце для парковки інвалідів» та не мав відповідної таблички на автомобілі 5.38 пункту 8.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП України.

Вважаючи таку постанову незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача неправомірне, оскільки при складенні постанови про адміністративне правопорушення було порушено вимоги ст.ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пп. 5.38 п. 33.5. Правил дорожнього руху знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Відповідно до Правил дорожнього руху розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Підпунтом «ґ» пункту 30.3 Правил дорожнього руху передбачено, що на відповідних транспортних засобах установлюється розпізнавальний знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17 «Інваліди». Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії-інваліди.

Законом України від 22.06.2017 № 2109-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за паркування, зупинку, стоянку транспортних засобів на місцях, призначених для осіб з інвалідністю» статтю 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення доповнено частиною 5 відповідно до якої, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів (зокрема, за ч.5 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналізуючи дані норми законодавства, колегія суддів зазначає, що таким будь-якої відповідальності за невикористання спеціального інформаційного знака - «Інвалід за кермом» не передбачено, притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише за неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю», а відтак, колегія суддів приходить до висновку, що такий знак розміщується на транспортному засобі тільки за бажанням водія, тобто не є обов'язковою умовою для експлуатації особою з інвалідністю транспортного засобу.

Разом з тим, Законом України від 22.06.2017 № 2109-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за паркування, зупинку, стоянку транспортних засобів на місцях, призначених для осіб з інвалідністю», частини шосту і сьому статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" замінено чотирма новими частинами, зокрема такого змісту «Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.», з яких також не вбачається обов'язку розміщення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 31.01.2017 (а.с.5).

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що позивач не надав такому документів, які б підтверджували наявність інвалідності, за що і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно пп. «а» п. 2.4. Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Отже, обов'язку щодо пред'явлення для огляду чи перевірки працівнику поліції пенсійного посвідчення Правила дорожнього руху не передбачають.

Однак, для повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, відповідно до положень статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси капрал поліції Биков Андрій Петрович мав пересвідчитися у відсутності чи наявності у позивача документів, які б могли підтвердити або спростувати наявність у такого групи інвалідності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів а також іншими документами.

Однак, у постанові у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №224179 від 13 грудня 2017 року посилання на жоден з цих доказів немає.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем на спростування обставин, що ОСОБА_3 не надавав для огляду відповідне посвідчення, та таке у позивача на час складення постанови про адміністративне правопорушення було відсутнє, всупереч ст. 77 КАС України, будь-яких доказів суду не надано.

Будь-яких інших доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та відхиляються судом апеляційної інстанції за необґрунтованістю.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні прийшов помилкового висновку щодо того, що вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки до компетенції суду в рамках розгляду даного позову такі повноваження не входять, з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, повний та належний захист прав позивача мав бути здійснений судом першої інстанції, відповідно до імперативних приписів ст. 286 КАС України, шляхом скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення, однак, зважаючи на те, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції, з вимогою скасувати таку в частині, позивачем не подавалася, суд апеляційної інстанції залишає постанову суду першої інстанції без змін.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Черкаси капрала поліції Бикова Андрія Петровича - залишити без задоволення.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді Є.І. Мєзєнцев

Н.М. Троян