Справа № 826/5989/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2018 року 09:22 № 826/5989/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Базаєв О.О., Юрченко О.А., від відповідача - Мазира Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомприватного підприємства «Почайна»
додержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Почайна» (далі - позивач/ ПП «Почайна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі- відповідач/ ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.09.2015 №, №, №, №00000928, №00001028.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну виїзну планову перевірку приватного підприємства «Почайна () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення ПП «Почайна»:

1. п. 44.1, п. 44.6 статті 44, пп. 135.5.4 п. 135.4, п. 135.5 статті 135, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8, п. 138.10 статті 138, пп. 139.1.9 п.139 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено:

- заниження податку на прибуток підприємства, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 1031366,00 грн., в тому числі:

за 4 квартал 2012 року на суму 152280,00 грн.;

за 2013 рік на суму 556683,00 грн.;

за 2014 рік на суму 322403,00 грн.

- завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності всього на суму 2661859,00 грн., в тому числі:

за 2014 рік на суму 2661859,00 грн.

2. п. 44.1, п. 44.6 статті 44, п. 185.1 статті 185, п. 188.1 статті 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 200.1 та п. 200.2 статті 200 Податкового кодексу України , в результаті чого ПП «Почайна» завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 всього на суму 954791,00 грн., у тому числі:

- за липень 2012 року в сумі 6733,00 грн.;

- за серпень 2012 року в сумі 11527,00 грн.;

- за листопад 2012 року в сумі 108760,00 грн.;

- за грудень 2012 року в сумі 149067,00 грн.;

- за січень 2013 року в сумі 19058,00 грн.;

- за лютий 2013 року в сумі 18297,00 грн.;

- за березень 2013 року в сумі 14877,00 грн.;

- за квітень 2013 року в сумі 15097,00 грн.;

- за травень 2013 року в сумі 25102,00 грн.;

- за червень 2013 року в сумі 58835,00 грн.;

- за липень 2013 року в сумі 147075,00 грн.;

- за серпень 2013 року в сумі 26639,00 грн.;

- за вересень 2013 року в сумі 21856,00 грн.;

- за жовтень 2013 року в сумі 7159,00 грн.;

- за листопад 2013 року в сумі 30863,00 грн.;

- за грудень 2013 року в сумі 47945,00 грн.;

- за січень 2014 року в сумі 74576,00 грн.;

- за лютий 2014 року в сумі 26836,00 грн.;

- за березень 2014 року в сумі 36431,00 грн.;

- за квітень 2014 року в сумі 28317,00 грн.;

- за травень 2014 року в сумі 26363,00 грн.;

- за липень 2014 року в сумі 31077,00 грн.;

- за серпень 2014 року в сумі 22301,00 грн.

3. п. 198.6 статті 198, п. 200.1, п. 202.2, п. 200.3, п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ПП «Почайна» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на загальну суму 232440,00 грн., в тому числі:

- за жовтень 2012 року на суму ПДВ 84376,00 грн.;

- за листопад 2012 року на суму ПДВ 148064,00 грн.

4. за результатами перевірки підлягає зменшенню суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за грудень 2014 року на суму 56410,00 грн.

5. п. 176.2 статі 176 Податкового кодексу України, а саме: невірне відображення в податкових розрахунках сум доходів , нарахованих (сплачених) на користі платників податку , сум утриманих з них податків за формою №1 ДФ за 1,2,3 квартали 2014 року сум нарахованих та виплачених доходів само зайнятим особам.

За наслідками перевірки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 13.08.2015 №748/26-54-22-05-10/30374983 (далі по тексту - акт перевірки) та прийняті податкові повідомлення рішення від 02.09.2015:

- №, відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2661859 грн.;

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1422087 грн., з яких 948058 грн. нараховано за основним платежем та 474029 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1289208 грн. (1031366 грн. - за основним платежем, 257842 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи));

- №00000928, відповідно до якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 212073 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 106036,50 грн.;

- №00001028, яким позивачу встановлено суму на яку відмовлено у наданні бюджетного відшкодування в розмірі 20367 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно положень статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від'ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приватне підприємство «Почайна» зареєстроване як платник податку на додану вартість, перебуває на обліку в державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців види діяльності підприємства, зокрема неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 13.08.2015 №748/26-54-22-05-10/30374983, висновки щодо порушення приватним підприємством «Почайна» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій, відтак, контролюючий орган дійшов до висновку про непідтвердження податкового кредиту ПП «Почайна» за перевіряємий період по взаємовідносинам з контрагентами, а саме: ДП «Фуршет центр», ПП «Всесвіт Фудз», ТОВ «Торгівельний будинок Амстор», ПП «Всесвіт Ко», ТОВ «СВ Експо Транс», ПП «Орім», ТОВ «Джая», ТОВ «Мепромаг», ТОВ «Шапаш», ТОВ «Фруктос», ТОВ «Стама», ТОВ «Барбо», ПрАТ «Ікс 5 Рітейл Груп Україна», ТВО «Вірій», ФОП ОСОБА_5.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентами з урахуванням умов спірних правовідносин.

Як вбачається з пояснень позивача, та підтверджується первинною документацією, наданою до матеріалів справи, між ПП «Почайна» та ДП «Фуршет центр», ТОВ «Шапаш», ТОВ «Вірій», ТОВ «Барбо», ТОВ «Стама», ТОВ «Джая», ТОВ «ТД «Амстор», ТОВ «Мепромаг», ПрАТ «Ікс 5 Рітейл Груп Україна» укладено ряд договорів поставки продукції (чай, каші швидкого приготування тощо). В свою чергу, за договорами про надання послуг контрагенти надавали ПП «Почайна» рекламні та маркетингові послуги, а також послуги з просування товару, що поставляється позивачем в магазинах контрагентів, а саме: підтримка на полицях узгодженого асортименту, розміщення на найбільших вигідних місцях продажів, здійснення передпродажну підготовку товару.

На підтвердження виконання вказаних господарських відносин, руху активів при здійсненні останніх, позивачем надано до матеріалів справи видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки з рахунків, акти здачі-приймання послуг, акти виконаних робіт, платіжні доручення.

Господарські операції між позивачем та контрагентами ПП «Всесвіт Фудз» та ПП «Всесвіт Ко» ґрунтувались на укладеному договорах по організації перевезень товару від 03.12.2012 №2 та від 24.06.2010 №2406 відповідно.

На підтвердження відповідних витрат позивачем надано до матеріалів справи копії специфікацій до договорів, актів приймання товарів у торгівельних мережах, актів транспортних компаній, видаткових накладних.

Між ПП «Почайна» та ТОВ «СВ Експо Транс» укладений договір купівлі продажу від 12.06.2013 №22, згідно якого продавець зобов'язується в порядку а на умовах визначених договором передати у власність покупцю плодовоовочеву продукцію, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору, позивачем надано до матеріалів справи копії прибуткових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортні накладні.

Фінансово-господарські операції між позивачем (замовник) та ПП «Орім» (виконавець) ґрунтувались на договорі про надання маркетингових послуг від 01.09.2014 №323, на підтвердження виконання якого позивачем надані до матеріалів справи акти прийняття-здачі робіт.

Між ФОП ОСОБА_5 та ПП «Почайна» укладені договора про надання маркетингових послуг, на підтвердження виконання яких позивачем надані Звіти про проведення досліджень кон'юнктури ринку збуту продукції, акти наданих послуг.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

У свою чергу, висновки контролюючого органу ґрунтуються (за змістом акту перевірки) на результаті аналізу податкової інформації контрагентів позивача.

Ознайомившись із такими доводами контролюючого органу, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Більше того, в акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру),

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

В той же час, суд враховує, що згадані контрагенти позивача є загальновідомими великими мережами супермаркетів по всій території України, такі як: «Мегамаркет» (ТОВ «Шапаш», ТОВ «Вирій», ТОВ «Барбо», ТОВ «Стама»), мережа магазинів «Амстор» (ТОВ «ТД «Амстор»), «БіМаркет» (ТОВ «Мепромаг»), мережа магазинів «Перехрестя» (ПрАТ «Ікс 5 Рітейл Груп Україна»), мережа магазинів Фуршет (ДП «Фуршет Центр»), при цьому даний факт не заперечувався і відповідачем.

Також, на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

При цьому, суд відхиляє як нормативно необґрунтовані посилання відповідача на невідповідність наданих позивачем актів наданих послуг, що надані позивачем на виконання вимог укладених договорів з контрагентами, що за твердженням контролюючого органу оформлені з порушеннями, без конкретизації отриманих послуг. На думку суду, відсутність в актах надання послуг зазначених контролючим органом посилань жодним чином не може свідчити про відсутність господарських операцій, оскільки чинним законодавством не закріплено чіткої форми та змісту акта надання послуг, а відтак, сторони договірних відносин вправі складати акти виконаних послуг на власний розсуд, за умови, що такі документи в повній мірі нададуть можливість ідентифікувати господарську операцію. (аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.10.2016 № К/800/11657/16). При цьому, деталізація наданих послуг міститься в додаткових угодах, специфікаціях по спірним операціям

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 02.09.2015 №, №, №, №00000928, №00001028 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Приватного підприємства "Почайна" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 2 вересня 2015 року №№, , , 00000928, 00001028.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 85674,44 (вісімдесят п'ять тисяч шістсот сімдесят чотири грн. 44.коп.) відшкодувати приватному підприємству "Почайна" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 07.04.2018.

Суддя С.К. Каракашьян