Справа № 820/4425/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4425/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018, суддя Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 29.01.18 по справі № 820/4425/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2014 № про суму збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 464538,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 116135,00 грн. за 2013 рік.

В обґрунтування позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 08.12.2014 № в частині суми збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 464538,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 116135,00 грн. за 2013 рік є необґрунтованим та прийнятим без врахування усіх обставин, а, відтак, підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 44.6 ст. 44, п. 86.7 ст. 86, п.п. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135 ПК України, 242 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову перевірку ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» (код ЄДРПОУ 3757640) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 17.02.2011 р. по 31.12.2013 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 24.11.2014 року №4227/20-33-22-01-07, на підставі висновків якого за встановлене перевіркою порушення п.п. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п.п.139.1.9 п.139.1 Податкового кодексу України та п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України, згідно з п.п.54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до абз. б) п.123.1 ст. 123 Податкового кодексу України контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем 685272,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 171318,00 грн.

На думку позивача, податкове повідомлення-рішення в частині суми збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі основного платежу 464538,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 116135,00 грн за 2013 рік є протиправним саме в цій частині, оскільки складається з основного платежу 685272,00 грн: за 2012 р. - 220734,00 грн. і 2013 р. - 464538,00 грн.; та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) - 171318,00 грн., в тому числі: за 2012 р. - 55184,00 грн.; 2013 р. - 116135,00 грн.

Під час судового розгляду справи за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що підприємством позивача було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за результатами фінансово-господарської діяльності за 2013 рік, в якій по рядку 07 від'ємне значення з податку на прибуток становить 96933590,00 грн.

З аналізу акту перевірки від 24.11.2014 року №4227/20-33-22-01-07 вбачається, що контролюючим органом за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року донараховано від'ємне значення з податку на прибуток та визначено в розмірі 99378527,00 грн., в тому числі: отримані та не повернуті поворотні фінансові допомоги за 2013 р. у сумі - 21736473,00 грн., а також зменшені витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у сумі - 77642054,00 грн.

При цьому, контролюючим органом також визначено об'єкт оподаткування податком на прибуток за результатами фінансово-господарської діяльності 2013 року у сумі 2444937,00 грн.

Також, в акті перевірки від 24.11.2014 року №4227/20-33-22-01-07 зафіксовано, що за договором позики №ЕЗМ-09/1303-18 від 18.03.2013 р., укладеним між ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» та ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ», підприємством позивача отримало поворотну фінансову допомогу в сумі 12138730,00 грн., яка на кінець звітного періоду не була повернута позикодавцю, та не була включена підприємством до доходів за 2013 році в сумі 12138730,00 грн.

При цьому, контролюючим органом внесено до додатку №8 до Довідки про загальну інформацію щодо суб'єкта господарювання та результати його діяльності договір позики №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року, укладений між ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» та ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД», за яким підприємством позивача надано позику у розмірі 25000000,00 грн. до 31.03.2013 року.

Вказані обставини слугували підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 08.12.2014 № , в частині, що оскаржується позивачем в даній справі.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням в оскаржуваній частині, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що встановлене контролюючим органом під час проведення перевірки порушення ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» в частині заниження доходів за 2013 рік на 12138730,00 грн. не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами абз.2 пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України лише визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. При цьому, право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 05.07.2017 року К/800/34136/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що Податковим кодексом України передбачено право платника податків у разі незгоди з висновками акту перевірки, подати свої заперечення та документи до контролюючого органу, проте позивач не скористався цим правом та не вчинив жодних дій до винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки такі твердження не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову позивача, а наданим представником позивача документам, судом, після їх дослідження, має бути надана оцінка.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» (сторона 1) та ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» (сторона 2) 10.12.2012 року було укладено договір позики №ЕЗМ-02/1212-10, відповідно до умов якого сторона 1 зобов'язується надати стороні 2 грошові кошти на безпроцентній основі, а останній зобов'язується використати позику за цільовим призначенням та повернути її у визначені цим договором порядку і строки. Пунктом 3.2 цього Договору визначено, що розмір позики, яку сторона 1 надає стороні 2 у відповідності до цього договору, становить 25000000 (двадцять п'ять мільйонів) гривень 00 копійок. Відповідно до пункту 5.1 зазначеного Договору строк на який надається позика стороні 2 становить до 31.03.2013 року.

Також судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» (сторона 1) та ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» (сторона 2) 18.03.2013 року було укладено договір позики №ЕЗМ-09/1303-18, відповідно до умов якого сторона 1 зобов'язується надати стороні 2 грошові кошти на безпроцентній основі, а останній зобов'язується використати позику за цільовим призначенням та повернути її у визначені цим договором порядку і строки. Пунктом 3.2 цього Договору визначено, що розмір позики, яку сторона 1 надає стороні 2 у відповідності до цього договору, становить 15000000 (п'ятнадцять мільйонів) гривень 00 копійок. Відповідно до пункту 5.1 зазначеного Договору строк на який надається позика стороні 2 становить до 30.06.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2013 року ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» відповідно до платіжних доручень №440040, №440054 було здійснено перерахування позики на користь підприємства позивача на загальну суму 12138730,40 гривень за договором позики №ЕЗМ-09/1303-18 від 18.03.2013 року.

28.03.2013 року підприємством позивача відповідно до платіжних доручень №1463, №543 здійснено перерахування на користь ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» позики на загальну суму 12138730,40 грн. за договором позики №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень №1463, №543 від 28.03.2013 року, у призначенні платежу вказано - «возврат п/пл по дог. ЕЗМ-02/1212-10 от 10.12.2012. без НДС».

Представником позивача під час судового розгляду справи надано пояснення та зазначено, що у платіжних дорученнях №1463, №543 від 28.03.2013 року призначення платежу як «возврат п/пл по дог. ЕЗМ-02/1212-10 от 10.12.2012. без НДС» було вказано помилково, однак оскільки станом на 29.03.2013 року кошти перераховані за вказаними платіжними дорученнями вже були списані з банківського рахунку позивача, ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» 29.03.2013 було направлено на адресу ТОВ «АГРІПОРТ-ПОРД» лист про уточнення платежів за вих. № 15/03 з проханням: прийняти грошові кошти на загальну суму 12138730,40 грн. перераховані за платіжними дорученнями №1463, №543 від 28.03.2013 року, як надання позики за договором позики №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року.

Листом від 01.04.2013 року ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» надано відповідь на лист вих.№15/03 від 29.03.2013 року із зазначенням того, що грошові кошти отримані за платіжними дорученнями №1463, №543 від 28.03.2013 року зараховані як надання позики за договором позики №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року.

Судовим розглядом встановлено, що 31.03.2013 року між ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» та ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» було укладено угоду №ЕЗЛ-02/1303-31 про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди про припинення взаємних зобов'язань зі сплати грошових коштів в сумі 12138730,00 грн. шляхом заліку зустрічних однорідних вимог за договорами: заборгованість сторони 1 перед стороною 2 - договір №ЕЗМ-09/1303-18 від 18.03.2013 року на суму 12138730 грн 00 коп.; заборгованість сторони 2 перед стороною 1 - договір №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року на суму 12138730 грн 00 коп.

На підтвердження припинення господарських зобов'язань між ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» та ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» до суду надано картку рахунку 3771 за березень 2013 року.

Також з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між позивачем та ТОВ «АГРІПОРТ-НОРД» було проведено звірку взаємних розрахунків за період 01 квітня 2013 року, за договором позики №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року та договором позики №ЕЗМ-09/1303-18 від 18.03.2013 року.

В актах звірки взаємних розрахунків станом на період 01 квітня 2013 року, за договором позики №ЕЗМ-09/1303-18 від 18.03.2013 року відображено залік однорідних вимог у сумі 12138730,40 грн., за договором позики №ЕЗМ-02/1212-10 від 10.12.2012 року відображено залік однорідних вимог у сумі 12138730,40 грн.

Відповідно до частини 3 статті 203 Господарського Кодексу України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції станом на 08.11.2014 р.) визначено, що об'єктом оподаткування податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 135.5.5 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування включає інші доходи, у вигляді суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

У разі якщо в майбутніх звітних податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками звітного податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

При цьому доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, яка надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні.

Положення цього пункту не поширюються на суми поворотної фінансової допомоги, отриманої від засновника/учасника (в тому числі нерезидента) такого платника податку, у випадку повернення такої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня її отримання.

Операції з отримання/надання фінансової допомоги між платниками податку та його відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, не приводять до зміни їх витрат або доходів.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У підпункті 139.1.4. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України вказано, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати на погашення основної суми отриманих позик, кредитів (крім повернення поворотної фінансової допомоги, включеної до складу доходів відповідно до підпункту 135.5.5. пункту 135.5. статті 135 цього Кодексу).

З урахуванням вищевикладених норм Податкового кодексу України, колегія суддів, беручи до уваги те, що фінансова допомога за договором позики від 18.03.2013 року №ЕЗМ-09/1303-18 підприємством позивача була повернута шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та підтверджується угодою №ЕЗЛ-02/1303-31від 31.03.2013 року про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, а також актами звірки, карткою по рахунку 3771 за березень 2013 року та платіжними дорученнями, проте контролюючим органом фактично не було взято до уваги відсутність грошових зобов'язань підприємства позивача за договором позики №ЕЗМ-09/1303-18 від 18.03.2013 року на суму 12138730,00 грн., вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що донарахована сума повинна бути зменшена на суму 12138730,00 грн.

Таким чином є правомірним висновок суду першої інстанції про те, що встановлене контролюючим органом під час проведення перевірки порушення ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» в частині заниження доходів за 2013 рік на 12138730,00 грн. не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2014 № в частині суми збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 464538,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 116135,00 грн. за 2013 рік.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів перед судом правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення в оскаржуваній позивачем частині.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що документи, котрі не надавались в ході проведення перевірки та до винесення податкового повідомлення-рішення за висновками такої перевірки не є допустимим доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, в частині допустимості доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, обов'язок суду оцінити докази є однією з гарантій установлення об'єктивної істини у справі та прийняття законного і обґрунтованого рішення у відповідності з вимогами ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, апелянт, посилаючи на те, що зазначені документи не є допустимими доказами, не вказав в чому саме полягає недопустимість доказів, наданих позивачем, у розумінні ч.1, ч. 2 ст. 74 КАС України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року по справі 820/4425/17 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 по справі № 820/4425/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) В.О. Бондар З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 11.05.2018.