Справа № 826/1416/18
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 травня 2018 року № 826/1416/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «НІКО СТРАХУВАННЯ»

(далі також - позивач)

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

(далі також - відповідач)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 №.

Позов вмотивовано тим, що сума у розмірі 84 044,09 грн. на яку відповідачем нараховано штраф у розмірі 10% сплачена позивачем авансовим внеском в 2016 році, отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 № не відповідає чинному законодавству та підлягає скасуванню.

23.03.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло повідомлення про перейменування 15.02.2018 позивача з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» на товариство з додатковою відповідальністю «НІКО СТРАХУВАННЯ» та про зміну його місцезнаходження.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позов, в якому зазначено, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення прийнято відповідачем правомірно та у межах наданих йому повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжувати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управління ДФС у м.Києві проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати (перерахування) суми зобов’язання по податку на прибуток за IV квартал 2016 року, за результатами якої складено акт камеральної перевірки від 19.09.2017 №8180/26-15-12-12-12/33831166 (далі - Акт камеральної перевірки).

В Акті камеральної перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із висновками Акту камеральної перевірки, позивач подав на нього заперечення.

Листом від 13.10.2017 №10/26-15-12-12-18 Головне управління ДФС у м.Києві повідомило позивача про залишення без змін висновку, викладеного в Акті перевірки.

На підставі указаного Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 №, плати суми грошового зобов’язання з податку на прибуток страхових організацій включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, визначений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у сумі 84044,90 грн. та на підставі статті126 Податкового кодексу України , зобов’язано сплатити штраф у розмірі 10%, у сумі 8404,49 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до Державної фіскальної служби України.

30.11.2017 позивачем отримано рішення Державної фіскальної служби України від 27.11.2017 №27721/6/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги до 05.01.2018.

04.01.2018 позивачем отримано рішення від 28.12.2017 №31923/6/99-99-11-03-01-25 Державної фіскальної служби України, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача, а податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 № залишено без змін.

Не погоджуючись з указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Відповідно до підпунктів 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов’язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

04.11.2016 позивачем було подано податкову декларацію за 9 місяців 2016 року з податку на прибуток підприємств. Керуючись пунктом 38 підрозділу IV Перехідних положень, Податкового кодексу України Компанія розрахувала та сплатила авансовий внесок у розмірі 2/9 податку на прибуток, що визначений за результатами 9 місяців 2016 року та складав 84 045,00 грн.

Згідно з пунктами 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений У порядку визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 36.1, статті 36 Податкового кодексу України податковим обов’язком визнається обов’язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України, законами з питань митної справи. Податковий обов’язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2 стаття 36 Податкового кодексу України ).

Пунктами 37.1 та 37.2 статті 37 Податкового кодексу України передбачено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов’язку, порядок і умови його виконання встановлюються Податковим кодексом України або законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими Податковий кодекс України та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.

Відтак по розрахункам з бюджетом по податку на прибуток згідно з актом звірки від 15.03.2016 №3069-07 станом на 31.12.2015 позивач мав переплату (позитивне сальдо розрахунків) в розмірі 355 528,15 грн.

Станом на 30.11.2016 відповідно до рядка 7 колонки 6 електронного акту звірки, після подачі декларацій з податку на прибуток за 9 місяців 2016 року у позивача була наявна переплата в розмірі 43 281,15 грн.

28.12.2016 позивачем доплачено авансовий внесок з податку на прибуток за 2016 рік на суму 40 764, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.12.2016 №7805.

Ураховуючи переплату у розмірі 43 281.15 грн. та доплату у розмірі 40 764,00 грн. загальний розмір авансового внеску складає 84 045, 15 грн. - порушення строку сплати суми грошового зобов'язання відсутнє.

При складанні 16.01.2017 декларації з податку на прибуток підприємств за 2016 рік авансовий внесок у розмірі 84 045,00 грн., що визначений у декларації за 9 місяців 2016 року, був відображений у додатку ЗП до декларації за 2016 рік (далі - декларація). Проте в результаті механічної помилки в програмному забезпеченні Медок, не потрапив до рядка 16 (ЗП ) декларації та, відповідно, не зменшив податкове зобов'язання з податку на прибуток за 2016 рік.

Тобто, в результаті помилки, податкове зобов'язання з податку на прибуток за 2016 рік було завищене на суму фактично сплаченого авансового внеску у розмірі 84 045,00 грн.

Дана помилка була виявлена позивачем самостійно. Тому, 20.02.2017 позивачем подано відповідачу уточнюючу декларацію.

Уточнююча декларація відобразилась в податковій базі некоректно, 21.03.2017 позивачем повторно направлено уточнюючу декларацію.

Також позивач зазначив, що помилка, якої він припустився при складанні декларації за 2016 рік, мала бути виявленою в ході камеральної перевірки. Адже, згідно з пунктом 76.1. статті 76 Податкового кодексу України, перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згідно з пунктом 86.10 статті 86 Податкового кодексу України, передбачає відображення у актах перевірки, як факт заниження, так і факт завищення податкових зобов'язань платником податків.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний визначити в ході камеральної перевірки факт завищення позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток у зв'язку з не відображенням нарахованих сум авансових внесків з податку на прибуток за 2016 рік.

Проте, Акт камеральної перевірки містить інформацію щодо несвоєчасної оплати авансового внеску у розмірі 84 044, 85 грн., що не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем, при винесенні податкового повідомлення-рішення від 17.20.2017 № не було враховано, що в додатку ЗГІ до декларації за 2016 рік була відображена сума авансового внеску, яка зменшує суму податкового зобов'язання податку на прибуток. Відповідно до пункту 46.1 Податкового кодексу України додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною. Хоча дана сума і не потрапила у рядок 16 декларації за 2016 рік, вона була задекларована Компанією.

Крім того, 20.02.2017 компанією подано уточнюючу декларацію за 2016 рік з виправленими показниками, яку прийнята контролюючим органом, що підтверджується квитанцією від 20.02.2017 №2, а також повторну уточнюючу декларацію від 21.03.2017, яку прийнято податковим органом, що підтверджується квитанцією від 21.03.2017 №2.

Також, відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Податковим кодексом України, граничним терміном сплати з - 19.02.2017. У свою чергу, позивачем 16.02.2017 до Державного бюджету було перераховано - 135 351 грн. (сто тридцять п'ять тисяч триста п'ятдесят одна гривня 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням від 16.02.2017 №8242.

Таким чином, зазначена вище помилка не призвела до несвоєчасної або неповної сплати податку до Державного бюджету України, а прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення від 17.10.2017 № не відповідає чинному законодавству та порушує права і законні інтереси позивача.

У зв'язку із вищевказаним, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.10.2017 №.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжного доручення від 16.01.2018 №717 суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві.

Керуючись положеннями статей 72-78, 139, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 17.10.2017 №.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві на користь товариства з додатковою відповідальністю «НІКО СТРАХУВАННЯ» понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293-297 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова