Справа № 800/327/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 травня2018 року

м. Київ

Справа № П/9901/59/18 (800/327/17)

Провадження № 11-457заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяви представника позивача - ОСОБА_3 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду АнтонюкН.О., Бакуліної С.В., Гудими Д.А., Данішенвської В.І., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., ЛященкоН.П., Прокопенка О.Б., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., ТкачукаО.С., УркевичаВ.Ю., Яновської О.Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_17до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія), третя особа - Громадська рада доброчесності,про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

7 серпня 2017 року ОСОБА_17 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Комісії від 7 липня 2017 року про визнання кандидата ОСОБА_17 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду;

- зобов'язати Комісію у пленарному складі вирішити питання щодо визнання кандидата ОСОБА_17 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду.

Рішенням від 15 березня 2018 рокуКасаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в задоволенні позову відмовив.

ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 23 квітня 2018 року відкрила апеляційне провадження у справі щодо перегляду зазначеного вище рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

2 травня 2018 року ОСОБА_3 надіслав до Великої Палати Верховного Суду заяви про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду АнтонюкН.О., Бакуліної С.В., Гудими Д.А., Данішенвської В.І., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., СаприкіноїІ.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

Як на підставу для відводу суддів Кравець Р.Ю. послався на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності суддів.

На обґрунтування вказаної підстави ОСОБА_3 зазначив, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta, пункт 93) існування неупередженості повинно бути визначено, зокрема, за об'єктивним тестом, відповідно до якого встановлюється, чи суд, а також, серед іншого, його структура забезпечили відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно неупередженості суду.

Заявник посилається також на практику Європейського суду з прав людини, за якою«суд» розглядаєтьсяяк такий, що завжди має бути заснований на законних підставах, оскільки у протилежному випадку він не буде володіти легітимністю, що є необхідною ознакою для розгляду справ у демократичному суспільстві («Лавентс проти Латвії», пункт 81). Фраза «заснований на законних підставах» означає не лише законні підстави для існування суду, а також відповідність суду специфічним правилам, що регламентують його діяльність («Сокуренко і Стригун проти України», пункт 24). «Закон» у значенні статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), таким чином, включає не лише законодавство щодо заснування і компетенціюсудових органів, а також будь-яке інше положення національного законодавства, яке в разі його порушення спричинило б незаконну участь одного чи більше суддів у розгляді справи («ДМД Груп, А.С. проти Словакії», пункт 59).Завданням принципу «заснованості на законних підставах» у статті 6 Конвенції є забезпечення незалежності судової системи від дискреційного права представника виконавчої влади і її регулювання законами уряду («Савіно та інші проти Італії», пункт 94).

ОСОБА_3 зазначив, що з приводу легітимності Верховного Суду Окружний адміністративний суд м. Києва розглядає справу № 826/15714/17 про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(далі - ЄДР)від 9 листопада 2017 року за № 0071690 щодопроведення державної реєстрації органу державної влади - Верховного Суду, ідентифікаційний код юридичної особи № 41721784.

Тому, на думку представника позивача, зазначені у його заявах судді Великої Палати Верховного Суду не можуть відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об'єктивним критерієм, оскільки сам Верховний Суд створений не на підставі закону.

Перевіривши наведені ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Основного Закону встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до частини першої статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людиниу рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України від 2 червня 2016 року

№ 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів», що за винятком двох пунктів розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності 30 вересня 2016 року, Велика Палата діє у складі Верховного Суду.

За правилами частини третьої статті 23 КАС у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.

Згідно з частиною п'ятою статті 266 КАС, яка визначає особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Комісії, судом апеляційної інстанції у цих справах є Велика Палата Верховного Суду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим закономдля розгляду в апеляційному порядку справи ОСОБА_17 за її апеляційною скаргою на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 рокупро відмову в задоволенні позову про визнання незаконним і скасування рішення Комісії та зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Вирішуючи у цьому провадженні питання про відвід 14 суддів від розгляду справи за позовом ОСОБА_17 та постановляючи за наслідками розгляду цього питання дану ухвалу, Велика Палата Верховного Суду зважає на те, що відповідні заяви ОСОБА_3 від 2 травня 2018 року подані в одній справі з одних і тих же підстав, тобто за об'єктивними ознаками ці заяви представника позивача фактично є єдиним зверненням до суду з відводом суддів Великої Палати Верховного Суду, які, як убачається зі змісту ухвали від 23 квітня 2018 року, вирішували питання про відкриття апеляційного провадження у цій справі.

За таких обставин, з огляду на закріплені у параграфі 2 глави 2 розділу І та статті 40 КАС правила інстанційної юрисдикції й порядок вирішення заявленого відводу, іншого суду для вирішення питання про відвід 14 суддів такого колегіального органу Верховного Суду, як Велика Палата законодавством не встановлено.

Відповідно до статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб'єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами («Ветштайн проти Швейцарії»).

Так, ОСОБА_3 зазначає, що наявність упередженості вказаних у заявах про відвід суддів встановлена ним за об'єктивним критерієм, зміст якого наведено Європейським судом з прав людини у справі «Мікалефф проти Мальти».

Практика цього Суду свідчить про те, що при об'єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді («Морель проти Франції», пункти 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії», пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних («Лука проти Румунії», пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії», пункт 30; «Мікалефф проти Мальти», пункт 96).

У рішенні в справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об'єктивного критерію цей Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Посилання ОСОБА_3 на упередженість суддів через створення Верховного Суду, на думку заявника, не на підставі закону не можна вважати об'єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб'єктивній оцінці заявником обставин створення цього органу.

Той факт, що в Окружному адміністративному суді м. Києватриває розглядсправи про скасування запису в ЄДР від 9 листопада 2017 року за № 0071690 щодопроведення державної реєстрації органу державної влади - Верховного Суду, не доводить незаконності реєстраціїта нелегітимності цього органу.

Представник позивача, також посилається на те, що відповідно до частини другої статті 35 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо) вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Тому, на думку представника позивача, судді Верховного Суду не мають права приймати участь у розгляді справи, в якій оскаржується рішення Комісії щодо їх конкурента - ОСОБА_17, прийнятого відповідачем під час проходження позивачем конкурсу на зайняття посади судді Верховного Суду.

ВеликаПалата Верховного Суду відхиляє такі доводи заявника, оскільки з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв'язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ'єктивність зазначених вище суддів при оцінці рішення Комісії щодо визнання безпосередньо кандидата ОСОБА_17 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду.

Отже, обставини, наведені представником позивача на обґрунтування заяв про відвід суддів, не знайшли свого підтвердження. Тому підстав для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС та інших передумов для відводу названих вище суддів Великої Палати Верховного Суду немає.

Окрім наведеного, Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги те, що в разі задоволення відводу 14 її суддям апеляційний перегляд оскарженого ОСОБА_17 рішення суду першої інстанції може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом. За такої правової ситуації ОСОБА_17 може бути позбавлена передбаченого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 36, 40 та 266 КАС, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяв ОСОБА_3 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду АнтонюкН.О., Бакуліної С.В., Гудими Д.А., ДанішенвськоїВ.І., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., ЛященкоН.П., Прокопенка О.Б., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_17до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Громадська рада доброчесності, про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Л.М. Лобойко
С.В. Бакуліна Н.П. Лященко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
Д.А. Гудима І.В. Саприкіна
В.І. Данішевська О.М. Ситнік
О.С. Золотніков В.Ю. Уркевич
О.Р. Кібенко О.Г. Яновська
В.С. Князєв