Справа № 204/2943/17
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/2943/17
Провадження № 2-а/204/51/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Грінченко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі адміністравтину справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської (Красногвардійської) районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської (Красногвардійської) районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що правом на отримання пенсії за віком позивач ОСОБА_3 користується з 25 лютого 2009 року. З 01 серпня 2014 року у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на Сході України, за ініціативи позивача, Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі ОСОБА_3 була взята на пенсійний облік як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та після цього відповідач почав здійснювати виплати належної їй пенсії за її зареєстрованим місцем перебування на відповідний картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», в безготівковій формі. Також, з 10 листопада 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, яке на той час мало назву Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, позивач була взята на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєструвавши місце свого перебування за адресою: АДРЕСА_1. Вказана обставина підтверджується копією довідки № від 11 листопада 2014 року, виданою третьою особою. Термін дій зазначеної довідки закінчився 11 листопада 2016 року, що підтверджується листом третьої особи від 7 квітня 2017 року за вих. № 17/21-К. З 07 лютого 2017 року третьою особою позивач була повторно взята на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєструвавши місце свого перебування за тією самою адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що з 1 березня 2016 року відповідач припинив виплату позивачу належної їй пенсії, остання звернулася до відповідача із заявами щодо з'ясування причин та підстав такого припинення виплати пенсії, про поновлення виплати належної їй пенсії та виплату пенсії за період з березня 2016 року по січень 2017 року, бо саме з лютого 2017 року відповідач поновив виплату пенсії позивачу. Листом відповідача від 24 квітня 2017 року за вих. № 1971/03/18, представнику позивача було повідомлено, що з огляду на те, що в лютому 2016 року позивача було знято з обліку внутрішньо переміщених осіб, то виплату її пенсії було призупинено з 1 березня 2016 року, а у зв'язку із її зверненням про поновлення виплати пенсії, на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, яке оформлене протоколом № 7 від 24.02.2017р. позивачу було поновлено виплату пенсії з 1 лютого 2017 року. Також, відповідно до зазначеного листа відповідач вважає, що для виплати позивачу пенсії за період з 1 березня 2016 року по 31 січня 2017 року немає законних підстав. Однак, позивач вважає такі дії відповідача щодо припинення виплати належної їй пенсії та поновлення їх виплати лише з 1 лютого 2017 року протиправними. Відповідач, на думку позивача, припинив виплату належної їй пенсії з підстав, не передбачених законом. Відповідач, в порушення ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не здійснив виплату належної позивачу пенсії за минулий час з часу звернення ОСОБА_3 з відповідною заявою. Постановою КМУ № 365 відповідач змінює умови реалізації права на отримання пенсії, вийшовши за межі своїх повноважень та з порушенням норм діючого законодавства України. Таке обмеження прямо порушує право позивача на соціальний захист та є дискримінаційним. Таким чином, внаслідок незаконних дій відповідача, позивачу незаконно було припинено виплату пенсії, починаючи з 1 березня 2016 року та не була виплачена пенсія за минулий час, а саме за березень - грудень 2016 року та січень 2017 року. Вважає, що відповідач порушує законні права позивача та вчиняє протиправні дії. При цьому посилався на положення Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про пенсійне забезпечення», а також практику Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом та просила: визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Дніпрі щодо припинення з 1 березня 2016 року виплати пенсії ОСОБА_3 та невиплаті пенсійних виплат ОСОБА_3 з 1 березня 2016 року по 31 січня 2017 року; зобов'язати Правобережне об'єднане управління ПФУ в м. Дніпрі здійснити виплату ОСОБА_3 належної пенсії за весь минулий час, а саме з моменту припинення її виплати, тобто з 1 березня 2016 року по 31 січня 2017 року.

03 квітня 2018 року представник відповідача надав на адресу суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_3, в якому зазначено, що відповідач вважає даний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи позивач ОСОБА_3 з 01.08.2014 року перебуває на обліку в управлінні як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, наданої управлінням соціального захисту населення в Чечелівському районі м. Дніпра, в лютому 2016 в порядку інформаційного обміну, ОСОБА_5 знято з обліку як внутрішньо переміщену особу. Враховуючи зазначене, виплату пенсії їй було призупинено з 01.03.2016 року. Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно було звернутися до Управління з оригіналом та копією паспорту, ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та реквізитів рахунку, відкритого в АТ «Ощадбанк». За поновленням виплати пенсії позивач звернулась лише 17.02.2017 року. 08.06.2016 року за № 365 прийнята постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішьо переміщеним особам». З 14.06.2016 (дата набрання чинності Постанови 365) рішення щодо відновлення пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у м. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних, у містах рад (далі Комісії). Відповідно до Постанови 365 Управлінням направлено до управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради список осіб, які звернулись за відновленням пенсії для розгляду на Комісії. Протоколом від 17.03.2017 № 10 Комісія приймає рішення про відновлення позивачу виплати пенсії з 01.02.2017 року. Таке рішення було прийнято відповідно до п.2, п.15, п.16 Постанови 365. Таким чином, для виплати пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.01.2017 року немає законних підстав. У зв'язку з викладеним відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року було замінено первісного відповідача по справі - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов.

Представник третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.п. 12 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року установлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 30 КАС України справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Оскілки дана справа надійшла до суду 17.05.2017 року і на час набрання чинності новим КАС України у редакції Закону № 2147 провадження по ній відкрито не було, розгляд даної справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим КАС України у редакції Закону № 2147-VIII, місцевим загальним судом як адміністративним, до підсудності якого вона була віднесена на час її подання до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Петрівка Лозівського району Харківської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 який виданий 01 листопада 1999 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області (а.с. 11).

Право на отримання пенсії за віком позивач ОСОБА_3 отримала з 25 лютого 2009 року, що підтверджує копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5, виданого Пенсійним фондом України, номер особового рахунку - 150529/1205 (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, яка переїхала з м. Алчевськ Луганської області до м. Дніпра, де наразі мешкає.

Згідно довідки від 11 листопада 2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 у листопаді 2014 року була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, та фактичною адресою її проживання зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Позивач ОСОБА_3 з 01 серпня 2014 року була взята на облік Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та з листопада 2014 року їй було розпочато нарахування пенсії за віком, що підтверджується довідкою № 4178/01-21 від 31 березня 2017 року, виданою Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (а.с. 20).

З положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вбачається, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно листа Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради № 17/21-К від 07.04.2017 року термін дії довідки № від 11 листопада 2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_3 Управлінням праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, закінчився 11 листопада 2015 року (а.с. 16).

При цьому, з листа Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі № 1971/03/18 від 24.04.2017 року вбачається, що з 01 березня 2016 року позивачу ОСОБА_3 Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі було зупинено виплату пенсії за віком, оскільки ОСОБА_3 було знято з обліку як внутрішньо переміщену особу (а.с. 19).

З цього приводу слід зазначити наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час прийняття 01 жовтня 2014 року постанови Кабінету Міністрів України № 509, якою було затверджено «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено не було.

Отже, на дату видачі позивачу ОСОБА_3 довідки № від 11 листопада 2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, законодавством не був встановлений строк дії вказаної довідки.

26 серпня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України № 636 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 509, якими, зокрема, назву постанови було викладено в такій редакції: «Про облік внутрішньо переміщених осіб», а також доповнено пункт 6 та встановлено строк дії такої довідки у шість місяців з дати її видачі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 352 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. № 509» було також внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим пункту 6.

З наведеного слід дійти висновку, що довідка позивача № від 11 листопада 2014 року була видана їй без зазначення строку її дії, а отже правові підстави для зупинення позивачу виплати Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі пенсії за віком з 01 березня 2016 року, були відсутні.

Більш того, 07 лютого 2017 року позивач ОСОБА_3 повторно отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № /, видану Управлінням праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, з якої вбачається, що фактичне місце проживання позивача залишилось незмінним - АДРЕСА_1 (а.с.13).

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Судом встановлено та визнано відповідачем у справі, що з 01 березня 2016 року по 31 січня 2017 року позивачу пенсійні виплати не нараховувались у зв'язку з зупиненням їх виплати Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі.

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, законом України передбачений вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що на час припинення Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплати пенсії позивачу були відсутні встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законні підстави для припинення виплати їй пенсії.

Згідно з Витягу з протоколу № 7 від 24.02.2017 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради було вирішено призначити/відновити позивачу ОСОБА_3 всі види соціальних виплат (а.с. 16).

З 01 лютого 2017 року позивачу було відновлено виплату пенсії, що підтверджується протоколом № 10 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17 березня 2017 року (а.с. 101-104).

31 березня 2017 року позивач звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою про виплату їй пенсії за період з березня 2016 року по січень 2017 року (а.с. 17).

Однак, листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі № 1971/03/18 від 24.04.2017 року позивачу було відмовлено у виплаті їй пенсії за віком за період з 01 березня по 31 січня 2017 року, оскільки на думку Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплачувати позивачу пенсію за цей період немає законних підстав (а.с. 19).

З огляду на відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2017 року слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Враховуючи принцип пріоритета закону над підзаконними актами посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті пенсії на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, є таким, що не відповідає діючому законодавству, а саме Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Крім того, враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та є обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, Європейським судом з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України» зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У п. 54 вказаного рішення зазначено, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, а саме постанова № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є законом, а є підзаконним актом, а підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право на обмеження конституційних прав громадян нормами підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів Верховною Радою України не надано.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За таких обставин очевидним є висновок про те, що Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», на яку як на підставу відмови у виплаті пенсії позивачу посилається відповідач, не підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-1У «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що зупинення та невиплата Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі позивачу раніше призначеної пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.01.2017 року є протиправними.

Отже, суд дійшов висновку, що на час припинення виплати пенсії позивачу не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення, а тому дії Правобережного об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.01.2017 року є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач, на виконання вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, тобто не виконав обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України. Належних доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу за вказаний період відповідачем не надано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року № 821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі було реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

31 січня 2018 року було здійснено державну реєстрацію припинення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, та позовні вимоги підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вищенаведене суд констатує, що відповідачем по справі було порушено право позивача ОСОБА_3 на отримання пенсії за віком, у зв'язку з чим порушене право підлягає судовому захисту.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу ОСОБА_3 пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2017 року є неправомірними, а позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому слід визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо припинення з 01 березня 2016 року та невиплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2017 року та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму недоотриманої пенсії за вказаний період.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки Законом України № 2147 від 03.10.2017 року органи Пенсійного фонду України були виключені з числа осіб, яким надано пільги щодо оплати судового збору, судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі ст.ст. 3, 19, 22, 46 Конституції України, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, ст.ст. 5, 8, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 9, 72, 77-78, 90, 139, 241-246, 255, 371 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської (Красногвардійської) районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо припинення з 01 березня 2016 року виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та невиплати належної їй пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму належної їй пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2017 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень, 00 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду про присудження виплати пенсії - у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Л. Черкез