Справа № 521/21719/17
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2а/521/123/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Пасічник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, уточненим у подальшому, до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, посилаючись на те, що 02 серпня 2016 року ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Корчова-Краковець» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС в режимі тимчасового ввезення, автомобіль «АUDI А6», номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який належить підприємству МВ «Laimingas eksporto vektorius» (Республіка Литва) та був наданий позивачу вказаною компанією, де він працює на посаді директора відповідно до реєстраційних документів юридичної особи.

Позивач зазначав, що при митному оформленні надав співробітникам митниці свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 25 червня 2011 року, реєстраційний документ компанії МВ «Laimingas eksporto vektorius», міжнародні автомобільні накладні (CMR) та паспорт громадянина України НОМЕР_4, виданий 26 листопада 2015 року.

Вказував, що зазначений автомобіль йому було надано для здійснення службової діяльності в інтересах власника автомобіля, а саме Литовського підприємства МВ «Laimingas eksporto vektorius», для здійснення перевезення товарів та подальшого використання автомобіля на території України в комерційних цілях.

Крім того зазначив, що 08 квітня 2017 року в зоні митного контролю відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС в напрямку з Молдови до України по смузі руху «зелений коридор» він слідував в якості пасажира легкового автомобіля «VW», державний реєстраційний номер НОМЕР_5. Після проведення співробітниками митниці митного контролю та перевірки документів державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС у відношенні ОСОБА_2 було складено протокол про порушення митних правил №0369/50033/17 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.470 Митного кодексу України.

Зазначив, що 17 травня 2017 року службовою особою митниці ДФС було винесено постанову №0369/50033/17, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн., вказану постанову він не отримав, ознайомився з нею лише 13 грудня 2017 року у відділі ДВС.

Позивач з вищевказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною, винесеною з порушенням вимог законодавства, з пропущенням строку притягнення до адміністративної відповідальності, тому просить суд поновити строк для оскарження постанови про порушення митних правил №0369/50033/17 від 17 травня 2017 року, скасувати її, а справу про порушення митних правил - закрити.

Позивач та його представник, діючий на підставі довіреності від 28 листопада 2017 року в судовому засіданні підтримали подану адміністративну позовну заяву, просили суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, діючий за довіреністю від 28 грудня 2017 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Раніше надав суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначав, що 08 квітня 2017 року в зону митного контролю відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС, у напрямку з Молдови до України по смузі руху «зелений коридор», в'їхав легковий автомобіль марки «VW», державний реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням громадянина України ОСОБА_4, також в автомобілі слідував в якості пасажира ОСОБА_2, позивач у справі. Під час здійснення митного контролю та перевірки документів було виявлено, що відповідно до інформації ПІК ЄАІС Держмитслужби «Автотранспортні засоби» «облік транспортних засобів» в пункті пропуску для автомобільного сполучення», громадянин ОСОБА_2 02 серпня 2016 року ввіз на митну територію України автомобіль марки «АUDI А6», номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6, через пункт пропуску Львівської митниці ДФС, в митному режимі «транзит».

Статтею 95 МК України передбачено, що строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту складає 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб), тобто вищевказаний транспортний засіб громадянин ОСОБА_2 повинен був доставити до митниці призначення не пізніше 12 серпня 2016 року, з метою продовження терміну перебування транспортного засобу на митній території України з 02 серпня 2016 року по 08 квітня 2017 року громадянин ОСОБА_2 не звертався, тобто останній перевищив, встановлений МК України, строк доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органів доходів і зборів призначення більше ніж на десять діб.

На підставі викладеного, 08 квітня 2017 року посадовою особою Одеської митниці ДФС у відношенні ОСОБА_2 було складено протокол про ПМП №0369/50033/17, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та 17 травня 2017 року була винесена постанова у справі про порушення митних правил на підставі ч. 3 ст. 470 МК України, відповідно до якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення та притягнуто до відповідальності.

Посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та незаконними, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року було відкрито провадження по вказаній адміністративній справі, оскільки суд визнав можливим поновити позивачу строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Встановлено, що 08 квітня 2017 року працівниками митниці було складено стосовно ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил № ПМП №0369/50033/17 від 08 квітня 2017 року, яким було зафіксовано скоєння позивачем правопорушення за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України (а.с.68).

З матеріалів справи вбачається, що від надання пояснень до протоколу позивач відмовився (а.с. 67)

17 травня 2017 року в.о. заступника начальника митниці - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Фірсовим Р.В. була винесена постанова в справі про порушення митних правил №0369/50033/17 від 17 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн (а.с. 65-66).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 08 квітня 2017 року в зоні митного контролю відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці ДФС в напрямку з Молдови до України по смузі руху «зелений коридор» ОСОБА_2 слідував в якості пасажира легкового автомобіля «VW», державний реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_4 Під час здійснення митного контролю та перевірки документів співробітниками митниці митного контролю було встановлено, що відповідно до інформації ПІК ЄАІС Держмитслужби «Автотранспортні засоби» «облік транспортних засобів» в пункті пропуску для автомобільного сполучення», громадянин ОСОБА_2 02 серпня 2016 року ввіз на митну територію України автомобіль марки «АUDI А6», номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, країна реєстрації - Литва, через пункт пропуску «Грушів» Львівської митниці ДФС, в митному режимі «транзит».

Згідно наявної в матеріалах справи митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, наданої ОСОБА_2 Львівській митниці ДФС 02 серпня 2016 року вказано, що транспортний засіб особистого користування «АUDI А6», номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6 ввезений з метою: «тимчасове ввезення», «транзит» (а.с. 15).

У вказаній декларації також зазначені відомості про товари, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а саме міжнародні автомобільні накладні CMR 002807161 від 28 липня 2016 року та CMR 002807162 від 28 липня 2016 року.

При розгляді справи було встановлено, що в оскаржуваній постанові було допущено технічну помилку стосовно зазначення пункту пропуску, а саме було вказано пункт пропуску «Грушів» Львівської митниці ДФС, а фактично позивач перетинав пункт пропуску «Корчова-Краковець» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, що підтверджується наданим представником відповідача журналом обліку транспортних засобів.

Факт перетинання 02 серпня 2016 року пункту пропуску «Корчова-Краковець» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС на автомобіле АUDI А6», номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_6, позивачем не заперечується.

Згідно ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 ст. 381 Митного кодексу України передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

При цьому, згідно з главою 55 p. XII Митного кодексу України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених МК України (письмове зобов'язання, застосування заходів гарантування тощо).

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості, щодо ввезення позивачем автомобіля в митному режимі саме «тимчасове ввезення», а не «транзит».

Дана інформація також відсутня в базі даних ЄАІС ДМСУ. Інших доказів, окрім відміток позивача у митній декларації в графі «митний режим»: «тимчасове ввезення», «транзит», суду не надано, що ставить під сумнів твердження позивача щодо ввезення їм автомобіля на митну територію України цілеспрямовано в митному режимі «тимчасове ввезення».

Матеріали справи свідчать про те, що вищевказаний транспортний засіб ввезено позивачем на митну територію України в митному режимі «транзит», що також підтверджується витягом з ЄАІС ДМСУ.

Згідно вимог статей 90, 93 МК України товари, транспортні засоби, комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 МК України.

Частиною 1 ст. 95 МК України визначено строки транзитних перевезень, а саме: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). До строків, зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Митного кодексу України, у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Частиною 3 ст. 470 Митного кодексу України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Нормами Митного кодексу України встановлено, що транспортні засоби особистого користування входять в категорію товари, а переміщення товарів громадянами з метою транзиту здійснюється з дотриманням строків, передбачених ст. 95 МК України.

Положеннями ч. 1 ст. 105 МК України визначено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 189 МК України).

Частиною 1 ст. 110 МК України передбачено, що забезпечення дотримання вимог митного режиму тимчасового ввезення здійснюється шляхом: застосування міжнародного митного документа (книжки А.Т.А. або книжки CPD), що містить чинну міжнародну гарантію сплати митних платежів, встановлених законом на імпорт товарів; надання фінансової гарантії у порядку, передбаченомурозділом X цього Кодексу. При цьому, гарантія дотримання вимог митного режиму тимчасового ввезення не вимагається, зокрема, щодо транспортних засобів комерційного призначення (п. 8 ч. 3 ст. 110 цього Кодексу).

Пунктом 59 ч. 1 ст. 4 МК України визначено поняття транспортного засобу комерційного призначення, яким є будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

В свою чергу, транспортними засобами особистого користування є наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно (п. 60 ч. 1 ст. 4 МК України).

Відповідно до п.п. b, с ст. 1 глави 1 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.) комерційне використання транспортних засобів означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, а приватне використання - перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Аналіз вищенаведених норм Митного кодексу України та Конвенції дає підстави вважати, що транспортні засоби, які тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-резидентами в службових цілях, а не для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів через митний кордон України, не відносяться до транспортних засобів комерційного призначення.

З огляду на викладене, є необґрунтованими посилання позивача на ввезення ним 02 серпня 2016 року транспортного засобу на митну територію України в митному режимі «тимчасового ввезення» та на те, що автомобіль марки «АUDI А6», номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, є транспортним засобом комерційного призначення.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, ОСОБА_6 при ввезенні 02 серпня 2016 року вказаного автомобіля ввіз транспортний засіб як фізична особа в режимі «транзит», оскільки будь-який інший митний режим передбачає обов'язкове письмове декларування транспортного засобу, що зареєстрований в іншій державі, та виконання інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України. Оскільки позивач цих вимог не дотримався, при ввезенні автомобіля не представив належних доказів, які б підтверджували комерційне використання такого, відтак, підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування немає. Інші доводи сторони позивача вказаних висновків суду не спростовують.

Окрім цього, не заслуговують на увагу доводи позивача про порушення відповідачем строків притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 252 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Встановлено, що перевищення строку, визначеного ст. 95 цього Кодексу, не є підставою для завершення митного режиму «транзит», а предмети, після перевищення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу не можуть використовуватися для вільного обігу на митній території України, оскільки такі не поміщені в митний режим імпорту згідно глави 13 МК України. Після спливу зазначених строків такі продовжують перебувати на митній території України з порушенням умов митного режиму «транзит» тобто із порушенням законодавства, що свідчить про триваючий характер правопорушення.

Отже, днем виявлення такого правопорушення є фіксація в протоколі про порушення митних правил, а тому в силу ст. 467 МК України строк накладення адміністративного стягнення обчислюється саме з дня виявлення.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року № 22-34-1465 "Щодо вчинення особою триваючого правопорушення" триваючими правопорушеннями є проступки, пов'язані з тривалим, безперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою. Такі правопорушення припиняються або виконанням установлених обов'язків, або притягненням винної особи до відповідальності (Лист від 01.12.2003 № 22-34-1465 "Щодо вчинення особою триваючого правопорушення"): «... Проте триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності... Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу...».

Крім того, у своєму листі від 17 липня 2007 року № 22-14-493 Міністерство юстиції України також вказує, що під триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Отже, триваюче правопорушення характеризується тривалістю протиправної поведінки, яка триває протягом усього часу з початку правопорушення і до його припинення і пов'язано з тим, що покладений на особу обов'язок протягом певного періоду не виконується.

Іншим нормативно-правовим актом, який роз'яснює питання накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил в частині триваючих правопорушень є лист Міністерства доходів і зборів від 30 серпня 2013 року N 16666/7/99-99-24-03-09-17.

З матеріалів справи вбачається, що з метою продовження терміну перебування транспортного засобу на митній території України у зв'язку з дією обставин непереборної сили, чи внаслідок протиправних дій третіх осіб, накладання арешту або вилучення зазначеного транспортного засобу з 02 серпня 2016 року по 08 квітня 2017 року громадянин ОСОБА_2 не звертався.

Таким чином, правопорушення, за яке ОСОБА_6 притягнуто до відповідальності полягає в порушенні ним строку транзитного перевезення транспортного засобу, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України, який згідно з протоколом про порушення митних правил митним органом виявлено 08 квітня 2017 року, відтак відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України, тому, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 241, 244, 246, 268, 271, 286 КАС України, ст.ст. 90, 93, 95, 192, 470, 486, 508, 509 МК України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складено 14 травня 2018 року.

Суддя: О.М. Сегеда