Справа № 804/1470/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року Справа № 804/1470/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняБурцевій Я.Е.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Харіна К.В. Войтенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНОТАВР" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №1022-п від 14.02.2018р. та визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «МІНОТАВР» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1022-п від 14.02.2018р. «Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «МІНОТАВР» ()» та скасувати його;

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача на підставі наказу №1022-п від 14.02.2018р. «Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «МІНОТАВР» ()».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.02.2018р. посадовою особою контролюючого органу було прийнято оспорюваний наказ №1022-п про проведення позапланової документальної виїзної перевірки позивача з 15.02.2018р. тривалістю 5 робочих днів, проте фактично з вини контролюючого органу копія цього наказу була вручена директору підприємства лише у другій половині 19.02.2018р. у порушення вимог Податкового кодексу України. Також на думку представника позивача і подальше виконання вищезазначеного наказу та проведення перевірки відбувалося з грубим порушенням чинного законодавства України. Як на підстави протиправності оспорюваного наказу та пов'язаних з його виконанням дій службових осіб відповідача, позивач посилається на те, що зміст спірного наказу не відповідає вимогам чинного законодавства, що потягло за собою зловживання службовим становищем з боку посадових осіб контролюючого органу під час його виконання; службовими особами контролюючого органу грубо порушено визначену чинним законодавством процедуру (порядок) проведення перевірки, а саме: несвоєчасно повідомлено про дату та час початку проведення перевірки, місце її проведення та тривалість такої перевірки, тобто порушено вимоги передбачені абзацом другим п.78.4 ст.78 ПК України, грубо порушені вимоги п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України в частині місця проведення призначеної перевірки, оскільки вона фактично не проводилась за місцезнаходженням підприємства, а здійснювалась у приміщенні податкової інспекції із вилученням із приміщення підприємства первинних бухгалтерських документів, грубо порушені вимоги п.85.5 ст.85 ПК України в частині дотримання процедури вилучення копій первинних бухгалтерських та податкових документів. Позивач вважає, що такі дії відповідача та його посадових осіб є грубими порушеннями принципу верховенства права і законності, що призводить до їх недійсності і недійсності отриманих внаслідок їх вчинення результатів, що неодноразово проголошувалося у рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 27.01.2015р. у справі №21-425а14. Окрім того, представник позивача зазначає, що Законом №2246-VІІІ від 07.12.2017р. було внесено зміни до ст.3 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» і встановлено до 31.12.2018р. мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із проведення перевірок. Відповідно до ст.6 Закону №1728-VІІІ дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України, при цьому, такий Перелік органів державного нагляду, визначених Кабінетом Міністрів України, було оприлюднено лише 22.02.2018р., а отже, вважає, що невизначеність на законодавчому рівні у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. переліку державних органів, на які не поширюється дія Закону №1728-VІІІ, свідчить про відсутність у посадових осіб відповідача повноважень на проведення позапланової виїзної перевірки позивача. Додатково у клопотанні від 26.04.2018р. позивач вказує і на те, що він звільняється від обов'язку надавати відповіді на запити, які складені з порушенням п.73.3 ст.73 ПК України, оскільки у них викладені дані про діяльність та виявлені порушення з боку не позивача, а іншого суб'єкта господарювання, а тому вважає, що підстави для застосування п.п.78.1.1 або п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України були відсутні. Крім того, позивач зазначає, що питання проведення перевірок відповідачем не є питанням регулювання відносин оподаткування, а є питанням здійснення державного нагляду (контролю) та згідно положень п.4.1.4 ст.4 ПК України у разі, якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків платника податків або контролюючого органу, внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Представник позивача вважає, що акти від 15.02.2018р. та від 16.02.2018р. є недостовірними доказами, оскільки вони оформлені у приміщенні відповідача за допомогою комп'ютерної техніки, не містять у собі час візиту представника відповідача, не містять підписів осіб, які б могли підтвердити візит представника відповідача до позивача з метою вручення наказу, містить в собі неправдиві дані, так як директор позивача і 15.02.2018р. і 16.02.2018р. перебував у офісі та жодна особа не відвідувала офісу позивача з метою вручення наказу. Також представник позивача посилається і на те, що фактично перевірка позивача у приміщенні підприємства не проводилась, представник відповідача не працювала з документами, що відносяться до предмету перевірки, а тому не можна вважати, що фактично відповідач був допущений до проведення перевірки, оскільки відповідач з власної ініціативи не приступав до проведення перевірки. За викладеного, позивач вважає, що оспорюваний наказ є протиправним, просить його скасувати, а також і просить визнати протиправними і дії відповідача щодо проведення позапланової виїзної перевірки позивача, проведеної на підставі оспорюваного наказу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити у його задоволенні повністю посилаючись на те, що оспорюваний наказ був прийнятий на виконання повноважень контролюючого органу, встановлених ст.19-1, ст.20, ст.75, ст.ст.78,82 ПК України, при цьому, контролюючим органом у порядку п.73.3 ст.73, ст.72 ПК України на адресу позивача надсилались запити про надання інформації та пояснень і їх документального підтвердження по взаємовідносинах позивача з ПП «Охорона-Гуард» за період з 01.05.2017р. по 30.06.2017р., проте, позивач на запити від 11.08.2017р. та від 27.12.2017р. відмовився надати первинні бухгалтерські документи, про що свідчать його листи, у зв'язку з чим було видано спірний наказ №1022-п від 14.02.2018р. на проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача тривалістю 5 робочих днів. З метою вручення вказаного наказу 19.02.2018р. було здійснено вихід за податковою адресою позивача та до початку проведення такої перевірки копію цього наказу було вручено директору позивача ОСОБА_5 під підпис, на запит інспектора позивачем були надані до перевірки первинні бухгалтерські документи, перевірка проведена з дотриманням процедури і порядку її проведення, а отже, представник відповідача вважає, що відповідач діяв у межах повноважень передбачених податковим законодавством. Додатково в уточненому відзиві на позов від 26.04.2018р. представник відповідача вказує на те, що 15.02.2018р. та 16.02.2018р. вручити копію наказу на перевірку посадовій особі підприємства позивача посадовою особою відповідача не виявилося можливим через відсутність посадових осіб позивача за місцезнаходженням підприємства, про що були складені відповідні акти, а 19.02.2018р. приблизно біля 12:00 години було здійснено вихід за податковою адресою позивача: м. Дніпро, пр.Богдана Хмельницького, буд.35 приміщення 24, у якому перебував один із засновників ТОВ «МІНОТАВР» ОСОБА_6, який повідомив про відсутність директора в офісі та про відсутність у нього належних повноважень на отримання документів від державних органів, при цьому, пообіцяв, що директор зателефонує до податкового органу. У подальшому біля 14:00 години 19.02.2018р. директор прибув до приміщення податкової інспекції, де йому було вручено наказ, пред'явлено направлення на перевірку та вручено запит № 1 від 19.02.2018р. про надання первинних бухгалтерських документів на перевірку. 20.02.2018р. у приміщенні підприємства позивача ревізору позивачем були надані оригінали первинної документації для ознайомлення та копії цих документів із супровідним листом №11 від 20.02.2018р. Проте, здійснивши аналіз вказаних документів, 21.02.2018р. на адресу позивача було надано другий запит про надання документів та вручено наказ про продовження строків проведення перевірки. 22.02.2018р. у офісному приміщенні позивача ОСОБА_5 повідомив про відсутність документів, запитуваних у запиті від 21.02.2018р. про що ревізором був складений акт про не надання документів, який був вручений позивачеві особисто під підпис, а 23.02.2018р. було складено податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № на підставі ст. 121 ПК України про застосування до позивача штрафу у розмірі 510 грн. за ненадання до перевірки документів, яке також було вручено в офісному приміщенні позивача директору ОСОБА_5 під підпис та сума вказаного штрафу була сплачена до бюджету позивачем. Відповідач зазначає, що вищевказані факти свідчать про те, що ГУ ДФС не було порушено норм п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, оскільки перевірка проводилась в приміщенні, де знаходиться ТОВ «МІНОТАВР», при цьому, у ході проведення перевірки ревізором досліджувались інформаційні бази даних ДФС України та податкова звітність, що передбачено ст. 83 ПК України. Щодо невідповідності змісту спірного наказу вимогам чинного законодавства, представник відповідача посилається на те, що за п.78.4 ст.78 ПК України для проведення позапланової виїзної перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом, а умови та порядок проведення такої перевірки встановлюється ст.81 ПК України, при цьому, вказані статті не містять вимог, на які позивач посилається у позові, вони стосуються лише направлення на перевірки, а отже спірний наказ складено відповідно до норм чинного законодавства. Щодо посилань позивача на порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, представник відповідача вказує на те, що 19.02.2018р. позивач допустив посадову особу відповідача до проведення перевірки відповідно до оспорюваного наказу №1022-п від 14.02.2018р., водночас, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема, виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, в іншому випадку, у подальшому предметом розгляду у суді має бути лише суть виявлених порушень. Окрім того, представник відповідача посилається і на те, що оспорюваний наказ та оспорювані дії з проведення перевірки є вичерпаними, а тому задоволення позову про визнання протиправним та скасування наказу і дій щодо проведення перевірки не призводять до відновлення порушених прав платників податків, так як після проведення перевірки платника податків його права порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки, зокрема, прийняті податкові повідомлення-рішення про що зазначено і у постанові Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №804/1113/16 (адміністративне провадження №К/9901/19326/18). Щодо наявності у податкових органів у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. повноважень на проведення позапланової виїзної перевірки, відповідач посилається на те, що п.5.2 ст.5 ПК України визначено співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами та встановлено, що для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення Податкового кодексу України. Законом України №2246-VІІІ від 07.12.2017р. «Про Державний бюджет на 2018р.», яким були внесені зміни до Закону №1728-VІІІ від 03.11.2016р., не вносились будь-які зміни до ПК України щодо запровадження мораторію або обмежень у підставах для проведення перевірок, передбачених Кодексом, а тому контролюючим органом перевірки проводяться виключно у межах установлених повноважень у випадках та у порядку відповідно до ст.ст.75, 77, 78, 79, 80 ПК України.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 27.04.2018р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІНОТАВР» зареєстроване як юридична особа 12.03.2001р. за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, будинок 35, приміщення 23, перебуває на обліку у ДПІ у Бабушкінському (Шевченківському) районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків та зборів до бюджету, що підтверджується копією статуту позивача, копією витягу із ЄДРПОУ, копією довідки статистики, копією довідки про взяття на облік (а.с.16-51).

19.07.2017р. та 22.09.2017р. відповідачем від ДФС України отримані листи про організацію роботи щодо відпрацювання ймовірних вигодонабувачів схемного податкового кредиту, на виконання яких контролюючим органом було проведено аналіз податкових накладних в ЄРПН та встановлено, що ТОВ «МІНОТАВР» задекларовано операції з придбання послуг (послуги по забезпеченню безпеки) у травні 2017р. від постачальника ПП «Охорона-Гуард», проте асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій, а також аналіз вказаних баз свідчить про недотримання позивачем п.198.3 ст.198 ПК України, що підтверджується копіями відповідних листів (а.с.122-124,131-133).

У зв'язку з наведеним, у відповідності до вимог ст.ст.72, 73, 74 ПК України 11.08.2017р. та 27.12.2017р. на адресу позивача відповідачем були направлені запити про надання інформації, пояснень та їх документального підтвердження із вказаним контрагентом, проте, позивач відмовив у наданні інформації та підтверджуючих документів, а на запит від 27.12.2017р. взагалі відповіді не надав, незважаючи на його отримання 16.01.2018р., що підтверджується відповідними копіями листів та копією відповіді відповідача №48 від 18.09.2017р. (а.с.125-130, 134-136).

14.02.2018р. на підставі ст.19-1, ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято наказ №1022-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МІНОТАВР» за змістом якого призначено з 15.02.2018р. перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Охорона-Гуард» за період з 01.05.2017р. по 30.06.2017р. тривалістю 5 робочих днів, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.15, 115, 137).

Вказана копія наказу була вручена посадовій особі ТОВ «МІНОТАВР» - директору ОСОБА_5 19.02.2018р. особисто під підпис, а також вказаній посадовій особі пред'явлено направлення на перевірку від 14.02.2018р. №853 про що свідчить зміст копії відповідного направлення (а.с.114-115).

Окрім того, з метою проведення виїзної перевірки, директору ОСОБА_5 також було вручено запит №1 від 19.02.2018р. про надання первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинах позивача з ПП «Охорона-Гуард» за період з 01.05.2017р. по 30.06.2017р., на виконання якого директором були надані копії документів, що підтверджується змістом листа за вих. №11 від 20.02.2018р., що підтверджується копіями наведених запиту №1 та листа позивача (а.с.148-149).

20.02.2018р. позивачем здійснено допуск посадової особи контролюючого органу до проведення виїзної перевірки шляхом надання копій документів за листом від 20.02.2018р. (а.с.149).

Посадовою особою контролюючого органу було проведено виїзну перевірку позивача згідно наказу №1022-п від 14.02.2018р. за результатами якої складений акт за №11253/04-36-14-16/31393792 від 02.03.2018р. та на підставі вказаного акту прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2018р. про збільшення позивачеві податкового зобов'язання, у тому числі і штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 273095,00 грн., що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.167).

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №1022-п від 14.02.2018р. щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, визнати протиправними дії відповідача щодо проведення вказаної вище перевірки посилаючись на те, що вона проведена посадовими особами контролюючого органу з порушенням порядку та підстав для проведення позапланової виїзної перевірки, що призводить до її недійсності і недійсності отриманих внаслідок їх вчинення результатів, що неодноразово проголошувалось у рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 27.01.2015р. у справі №21-425а14, окрім того, станом на 14.02.2018р. контролюючий орган не мав повноважень на проведення позапланової виїзної перевірки внаслідок того, що діяв мораторій на проведення перевірок, запроваджений Законом України №2246-VІІІ від 07.12.2017р., який діяв до 22.02.2018р.

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Підпунктами 72.1.1.1 п.72.1.1 п.72.1 ст.72 ПК України визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах.

У відповідності до вимог п.73.3 ст.73 вказаного Кодексу, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити, зокрема, підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, а саме: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань згідно п.74.3 ст.74 ПК України.

У відповідності до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Перелік підстав для проведення позапланових документальних перевірок, визначені п.78.1 ст.78 ПК України.

Так, зокрема, згідно п.п.78.1.1, п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, а саме:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

За приписами п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформляється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

У відповідності до вимог п.78.5 ст.78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 ст.81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З аналізу вищенаведених норм чинного податкового законодавства, можна дійти висновку, що контролюючий орган відповідно до покладених на нього завдань наділений повноваженнями звертатися до суб'єктів господарювання з відповідними запитами про надання інформації (пояснень та їх документального підтвердження) за умови оформлення їх у встановленому вищенаведеному порядку, при цьому, у разі не надання такої інформації відповідним суб'єктом господарювання, контролюючий орган має право на призначення та проведення позапланової виїзної перевірки такого суб'єкта господарювання за умови вручення копії відповідного наказу на проведення виїзної перевірки посадовій особі платника податку до початку проведення такої перевірки.

Так, у ході судового розгляду даної справи, судом було встановлено, а також і підтверджено наданими сторонами документами, що на виконання покладених на контролюючий орган завдань були встановлені факти направлення контролюючим органом на адресу позивача запитів щодо надання інформації (пояснень та їх документального підтвердження), вказані запити від 11.08.2017р. та від 27.12.2017р. були отримані позивачем, проте у наданні інформації та її документального підтвердження позивачем було відмовлено (лист позивача №48 від 18.09.2017р.), що свідчить про те, що вказана відмова позивача надати документи була достатньою підставою для призначення та проведення позапланової виїзної перевірки позивача посадовими особами контролюючого органу у відповідності до вимог вищенаведених норм п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України.

Окрім того, і зі змісту листів ДФС України від 19.07.2017р. та від 22.09.2017р. щодо відпрацювання ймовірних вигодонабувачів схемного податкового кредиту, які передували надісланню відповідачем письмових запитів на адресу позивача про надання інформація (пояснень та їх документального підтвердження), вбачається, що серед суб'єктів господарювання щодо відпрацювання ймовірних вигодонабувачів схемного податкового кредиту було і підприємство - ПП «Охорона-Гуард» із яким у травні 2017р. позивач мав договірні взаємовідносини, а отже, вказані обставини були також достатніми підставами для надіслання контролюючим органом на адресу позивача запитів щодо надання інформації та пояснень та їх документального підтвердження між позивачем та вказаним контрагентом саме за вказаний період у відповідності до вимог п.73.3 ст.73 ПК України.

При цьому, аналізуючи зміст вказаних вище письмових запитів від 11.08.2017р. та від 27.12.2017р., суд приходить до висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог п.73.3 ст.73 ПК України, а тому у позивача були відсутні обґрунтовані обставини щодо відмови у наданні контролюючому органу зазначених у них копій первинних бухгалтерських документів.

Окрім того, слід зазначити, що саме дії позивача щодо відмови у наданні копій документів на підтвердження взаємовідносин позивача з ТОВ «Охорона-Гуард» за травень 2017р. і стали підставою для призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача за оспорюваним наказом №1022-п від 14.02.2018р., що відповідає вимогам п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України.

При цьому, судом не може бути прийнято до уваги доводи представника позивача про невідповідність змісту спірного наказу вимогам чинного законодавства через відсутність у ньому реквізитів суб'єкта господарювання, оскільки норми ст.81 ПК України не конкретизують які саме реквізити суб'єкта господарювання повинні зазначатися у наказі на перевірку, а отже, у тому числі до реквізитів суб'єкта господарювання можна віднести не лише найменування позивача, а й код ЄДРПОУ підприємства, зазначення якого відображено у оспорюваному наказі (зазначено ) - (а.с.15).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прийняття контролюючим органом з вищенаведених підстав наказу про призначення та проведення виїзної перевірки позивача є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст.75, 78, 81 ПК України.

Також відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки позивача на підставі оспорюваного наказу №1022-п від 14.02.2018р., суд виходить із того, що копію наказу на перевірку та відповідне направлення були вручені посадовій особі позивача до початку проведення виїзної перевірки 19.02.2018р., що підтверджено копіями відповідного наказу з підписами посадової особи позивача про їх отримання, позивачем на вимогу ревізора були надані у добровільному порядку оригінали та копії первинних бухгалтерських документів до перевірки, всі дії щодо надання та отримання документів відбувалися саме у приміщенні позивача, що не заперечувалося представником позивача, а тому з огляду на наведене у адміністративного суду відсутні підстави для визнання вищевказаних дій з проведення виїзної перевірки позивача протиправними, оскільки всі дії посадової особи відповідача відповідають вимогам податкового законодавства щодо порядку та підстав проведення перевірки.

Щодо посилань позивача на несвоєчасне повідомлення позивача відповідачем про дату та час початку проведення перевірки, місце її проведення та тривалість такої перевірки, слід зазначити, що вказані твердження позивача не можуть бути підставами для визнання дій відповідача по проведенню виїзної перевірки протиправними, оскільки нормами податкового законодавства не встановлено конкретного строку для вручення наказу на перевірку, проте п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України вказує на те, що копія наказу про проведення перевірки платнику податку повинна бути вручена до початку її проведення, тоді як, у даному випадку, відповідачем вказана вимога була виконана, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем жодними доказами.

При цьому, судом враховується і те, що у період з 15.02.2018р. по 19.02.2018р. (день вручення копії наказу позивачеві) між посадовими особами позивача та відповідача тривали телефонні перемовини щодо допуску посадової особи контролюючого органу до проведення перевірки за місцезнаходженням позивача, що підтверджено і усними поясненнями як представника позивача, так і представника відповідача у ході судового розгляду справи, також встановлено, що ревізором 15.02.2018р. та 16.02.2018р. були складені акти про неможливість проведення перевірки через відсутність посадових осіб позивача за місцезнаходженням, які містяться в матеріалах справи, та лише 19.02.2018р. ревізор зміг вручити директору підприємства позивача оспорюваний наказ після його прибуття до податкового органу, що свідчить про те, що саме з вини посадової особи позивача через його відсутність за місцезнаходженням оспорюваний наказ йому був вручений лише 19.02.2018р.

В той же час, 19.02.2018р. та 20.02.2018р. посадовою особою позивача було здійснено допуск посадової особи відповідача до проведення виїзної перевірки за місцезнаходженням позивача про що свідчить факт надання позивачем до перевірки оригіналів та копій первинних документів для проведення виїзної перевірки саме за місцезнаходженням позивача, що підтверджується копією листа позивача №11 від 20.02.2018р. (а.с.73).

При цьому, судом критично надається оцінка посиланням представника позивача щодо його тверджень про те, що фактична перевірка не була здійснена, а тому не можна вважати, що відповідач фактично був допущений до проведення перевірки, так як відповідач не приступив до проведення перевірки з власної ініціативи, оскільки вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки за результатами проведеної перевірки посадовою особою відповідача був складений акт від 02.03.2018р. за №11253/04-36-14-16/31393792 на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.03.3018р., що підтверджено учасниками справи та наданими доказами наявними у справі (а.с.167).

Отже, з наведеного судом встановлено допуск позивачем посадової особи контролюючого органу до проведення позапланової виїзної перевірки позивача на підставі наказу №1022-п від 14.02.2018р.

Між тим, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на оскарження наказу про проведення виїзної перевірки, скасування якого за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав ТОВ «МІНОТАВР», оскільки права останнього порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2018р.

При цьому, позивач не позбавлений права оскаржити вказане податкове повідомлення-рішення з підстав його невідповідності закону чи компетенції контролюючого органу.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у його постанові від 13.03.2018р. у справі №804/1113/16 (адміністративне провадження №К/9901/19326/18).

У відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За викладених обставин, висновки наведеної постанови Верховного Суду підлягають застосуванню у даних правовідносинах, оскільки вони стосуються саме проведення позапланової виїзної перевірки, яка також і є предметом спору у правовідносинах сторін у даній справі.

Разом з тим, не підлягають застосуванню до даних правовідносин правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 27.01.2015р. у справі №21-425а14, на врахуванні яких наполягає представник позивача та які стосуються висновку суду про те, що невиконання контролюючим органом вимог п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 та п.79.3 ст.79 ПК України щодо вручення платнику податків наказу на проведення невиїзної перевірки до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки, з огляду на те, що у ході розгляду даної справи судом встановлено вручення посадовій особі позивача копії наказу на проведення виїзної перевірки до початку її проведення - 19.02.2018р., а отже, обставини, викладені у вказаній постанові та обставини у даній справі не є подібними до даних правовідносин, що виключає можливість врахування вказаної правової позиції у даній справі у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов'язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Так, представником позивача не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних будь-яких підстав, які б свідчили про протиправність оспорюваного наказу з урахуванням обставин, встановлених у ході судового розгляду справи, аналізу вищенаведених норм податкового законодавства та правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №804/1113/16 (адміністративне провадження №К/9901/19326/18).

Також не заслуговує на увагу і доводи позивача стосовно того, що ревізор не перебувала повний робочий день на підприємстві позивача у ході проведення виїзної перевірки, оскільки таких вимог порядок та умови проведення перевірки норми податкового законодавства не містять з урахуванням того, що ревізор під час проведення перевірки наділений повноваженнями здійснювати перевірку шляхом аналізу не лише первинних бухгалтерських документів за місцезнаходженням позивача, а й у сукупності з податковою звітністю позивача, яка міститься у інформаційних базах даних контролюючого органу.

Є безпідставними і доводи представника позивача щодо порушення порядку дотримання процедури вилучення копій первинних бухгалтерських та податкових документів, яка встановлена п.85.5 ст.85 ПК України, оскільки судом у ході судового розгляду справи встановлено, а представником позивача не спростовано, факти добровільного надання посадовою особою позивача копій документів ревізорові на його запит 20.02.2018р. про що свідчить копія змісту листа позивача за вих.№11 від 20.02.2018р. (а.с.73).

Отже, судом встановлено, що будь-якого вилучення копій первинних бухгалтерських та податкових документів у позивача у порядку та у спосіб, визначений п.85.5 ст.85 ПК України не відбувалося, жодних відповідних актів не складалося, що не спростовано представником позивача під час судового розгляду справи жодними належними та допустимими доказами.

Не можуть бути також і покладені в основу даного судового рішення доводи представника позивача на відсутність у контролюючого органу повноважень на проведення перевірок платників податків у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. через запроваджений на 2018р. мораторій на проведення перевірок Законом України №2246-VІІІ від 07.12.2017р. з огляду на те, що, у даному випадку, суд виходить із того, що після допуску позивачем посадових осіб відповідача до проведення перевірки та після проведення такої перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді прийнятого податкового повідомлення-рішення та позивач не позбавлений права оскаржити податкове повідомлення-рішення від 23.03.2018р., яке було прийнято за наслідками оспорюваної перевірки, у тому числі з підстав застосування до позивача мораторію, встановленого Законом України від 07.12.2017р. №2246-УІІІ «Про Державний бюджет на 2018 рік», яким були внесені зміни до Закону України від 03.11.2016р. №1728-VІІІ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 18.12.2017р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного наказу та дій з проведення такої перевірки згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті наказу №1022-п від 14.02.2018р. відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому підстави для визнання протиправним та скасування вказаного вище наказу, а також і визнання протиправними дій відповідача щодо проведення такої перевірки, у адміністративного суду відсутні.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб'єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241, 242, 243-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНОТАВР" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №1022-п від 14.02.2018р. та визнання протиправними дій - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 02.05.2018р.

Суддя С.О. Конєва