Справа № 820/3586/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

15 травня 2018 р. Справа № 820/3586/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши адміністративний позов адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Харківської області про визнання неправомірними та неконституційними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати не правомірними та не конституційними дії та бездіяльність ОСОБА_2 Харківської області, яка полягає у невиконанні ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.18 року справа № 646/659/18, яким встановлено: 1.Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ОСОБА_2 Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань - задовольнити; 2. 3обов'язати уповноважених осіб ОСОБА_2 Харківської області внести у встановленому порядку до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі заяви ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_3, про вчинення злочину від 29.01.2018 року;

- зобов'язати ОСОБА_2 Харківської області вчинити дії та виконати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.18 року Справа № 646/659/18, яким встановлено: 1.Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ОСОБА_2 Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань - задовольнити; 2. 3обов'язати уповноважених осіб ОСОБА_2 Харківської області внести у встановленому порядку до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі заяви ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_3, про вчинення злочину від 29.01.2018 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 Харківської області подати до суду в десятиденний строк з момент набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст.382 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим субєктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду заявлено позовні вимоги про визнання не правомірними та не конституційними дій та бездіяльності відповідача - ОСОБА_2 Харківської області, яка полягає у невиконанні ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року у справі №646/659/18, відповідно до якої скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ОСОБА_2 Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань - задоволено та зобов'язано уповноважених осіб ОСОБА_2 Харківської області внести у встановленому порядку до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі заяви ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_3, про вчинення злочину від 29.01.2018 року.

При цьому, в якості підстави для звернення до адміністративного суду позивачем вказано на наявність у спірних правовідносинах ознак публічно-правового спору щодо невиконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.18 року у справі №646/659/18, яким розглянуто скаргу позивача, подану в порядку ст. 303 КПК України.

Звертаючись до суду позивач самостійно обрав спосіб захисту свого порушеного права, у зв'язку з чим заявлено позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача ОСОБА_2 Харківської області вчинити дії та виконати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року у справі №646/659/18.

З огляду на вище викладене та з аналізу наявних у матеріалах позову доказів суд зазначає, що в даному випадку спірні правовідносини пов'язані із виконанням ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року у справі №646/659/18, а саме з обставинами не внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою, поданою позивачем, який діяв в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2 Харківської області про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.ст. 121,286, 364, 365, 366, 375, 396 КК України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 60 Кримінального процесуального кодексу України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Згідно з ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Положеннями статті 303 Кримінального процесуального кодексу України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відтак, приписами п.1 ч.1 ст.303 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011, № 19-рп/2011 з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

З огляду на вище викладене, суд зазначає, що враховуючи обставини того, що в даному випадку в розумінні положень КПК України позивач є представником заявника, то розгляд питань, пов'язаних з оскарженням особою дій органу під час розгляду її заяв та повідомлень про злочини, не віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд вказаних скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Таким чином оскарження дій чи бездіяльності органів прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки діяльність таких посадових осіб має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що в даному випадку спір виник не з приводу реалізації відповідачем управлінських функції як суб'єкта владних повноважень, а з правовідносин, котрі склались при виконанні повноважень під час здійснення діяльності в рамках Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, зі змісту позову вбачається, що позивач звертаючись до суду з даним позовом послався на ч. 1 ст. 382 КАС України.

Суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вище вказаної норми вбачається, що остання передбачає право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобовязати субєкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у випадку, якщо таке рішення ухвалено не на його користь.

При цьому, в даному випадку позивач звертаюсь до Харківського окружного адміністративного суду просить суд визнати не правомірними та не конституційними дії та бездіяльність ОСОБА_2 Харківської області, яка полягає у невиконанні ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року у справі №646/659/18, яка була ухвалена слідчим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова за результатами розгляду скарги позивача, поданої в порядку Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, суд вважає за необхідне вказати, що порядок виконання судових рішень, ухвалених за правилами Кримінального процесуального кодексу України, визначено розділом VIII "Виконання судових рішень" Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 Кримінального процесуального кодексу України процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на наведений характер правовідносин, вимоги позивача не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Суд зазначає, що відповідно до п.1 ч. ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом адвоката ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 170, 243, 248, 250, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Харківської області про визнання неправомірними та неконституційними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутись із відповідним позовом до місцевого загального суду в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.