Справа № 265/9134/17
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 р. Справа№265/9134/17

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, відповідно до якого, просить суд:

· визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;

· визнати неправомірним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області №26792 від 14 листопада 2017 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;

· зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 27.07.1987 року по 31.12.1999 року та 25.10.2001 року по 13.07.2009 року в Донецькій філії ВАТ «Укртелеком»;

· зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області зарахувати до загального стажу роботи відповідно п. «б» ст. 13 закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 27.07.1984 року по 13.07.2009 року в Донецькій філії ВАТ «Укртелеком», а також період навчання з 01.09.1983 року по 25.07.1984 року в ТУ №22 зв'язку м. Донецька та період перебування з 11.08.2009 року по 07.05.2010 року на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості, Орджонікідзевська філія, де виплачувалась допомога по безробіттю на підставі ст. 31 п. 5 пп.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

· зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах згідно «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 13 жовтня 2017 року.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила наступне.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку позивач звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області із заявою та документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

14 листопада 2017 року відповідачем було винесено рішення №26792/03 яким у призначенні пенсії відмовлено. Зазначене рішення мотивоване тим, що загальний трудовий стаж на дату звернення ОСОБА_1 складає 23 роки 06 місяців 22 дні та пільговий стаж складає 01 рік 09 місяців 24 дні. До пільгового стажу не зараховується період роботи з 27.07.1984 року по 31.12.1999 року та з 25.10.2001 року по 13.07.2009 року у зв'язку із ненаданням довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637.

Позивач вважає рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах незаконним. Неможливість надання довідки про пільговий характер роботи не є підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 29.12.2017 року справу № 265/9134/17 передано на розгляд Донецького окружного адміністративного суду.

Згідно Протоколу автоматичного розподілу судової справи від 07.02.2018 року справа № № 265/9134/17 передана на розгляд судді Буряк І.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху. Позивачем у встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.03.2018 року у справі № 265/9134/17 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Одночасно витребувано у відповідача письмові докази, а саме матеріали відмовної пенсійної справи на ОСОБА_1

Відповідачем надано до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що 13 жовтня 2017 року управлінням розглянуто заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 п. «б» ЗУ «Про пенсійне забезпечення». За результатами розгляду 14 листопада 2017 року управлінням винесено рішення №5736 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії, зазначають таке: пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 регламентуються пунктом 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди таким особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу передбачених ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII. Згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України і за результатами робочих місць мають працівники зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Жінкам, які мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку встановленого абзацом першим частини першої ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженого наказом міністерства праці та соціальної політики України №383 від 01.12.2005 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці на час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року. Відповідно до п. 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу про проведення атестації на відповідному робочому місці, та у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року. Пунктом 20 цього порядку встановлено, що у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств організацій і окремих осіб видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Загальний стаж ОСОБА_1 на дату звернення складає 23 роки 06 місяців 24 дні. До пільгового стажу не зараховано періоди з 27.07.1984 року по 31.12.1999 року та з 25.10.2001 року по 13.07.2009 року у зв'язку із ненаданням довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній. На підставі викладеного просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Позивач, представник позивача у судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому матеріали справи містять заяву про розгляд справи за своєї відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за участю не надав, про причини неявки до судового засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 є особою, яка претендує на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XII).

Відповідач - Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Як встановлено судом та не спростовується наданими сторонами доказами у справі, позивач 13.10.2017 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «б» Закону № 1788-XII, до якої були надані наступні документи:

- трудова книжка БТ-І №776980 від 26.07.1984 року;

- диплом МТ №684748 від 30.06.1988 року;

- диплом №295494 від 01.04.1988 року;

- накази про атестацію робочих місць від 24.10.2001 року №380, від 26.12.2006 року №581, від 30.05.1995 року №170, від 02.10.1998 року №132;

- паспорт, ідентифікаційний код;

Одночасно, як зазначено позивачем нею надавалась відповідачу довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яка відповідачем не була прийнята відповідачем оскільки, остання видана установою, яка знаходиться на окупованій території.

Рішенням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 14.11.2017 р. в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з відсутністю пільгового стажу за Списком №2 за тих обставин, що: ОСОБА_1 не надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року.

Таким чином, спірним питанням у справі є правомірність відмови у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи позивача за наявності відповідних записів у трудовій книжці та даних про проведення атестації робочих місць у зв'язку з не наданням довідки про підтвердження пільгового характеру роботи.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій відповідача та оскаржуваного рішення, суд виходив з такого:

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно статей 1,2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 100 вказаного Закону передбачено, що особам, які на день введення в дію цього Закону мають стаж на роботах із шкідливими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, мають право на пенсію на пільгових умовах, яка призначається відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Пунктом «б» ч.1 ст. 13 вказаного Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-XV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а не працівника.

У відповідності до записів трудової книжки позивача, вона з 01.09.1983 року по 25.07.1984 року проходила навчання в ТУ №22 зв'язку м. Донецька (диплом Г №295494 від 25.07.84 року. З 27.07.1984 року працювала на посаді телефоніст міжміського телефонного зв'язку 2 класу у цеху МТС (Наказ 101к від 26.07.1984 року. 13.07.2009 року звільнена за угодою сторін згідно із п.1 ст. 36 КЗпП (наказ №520 /п від 08.07.2009 року, з 11.08.2009 року по 07.05.2010 року перебувала на обліку Маріупольського міського центру зайнятості (Пр.Нт 090811 від 11.08.2009, ПР.Нт.100511 від 2010).

За приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.20 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній", у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р.

Професія «телефоніст міжміського телефонного зв'язку» віднесена до Списку №2 розділ XXIX «Зв'язок» позиція 093 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 N 10 (ред. від 02.10.1991) "Про затвердження Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення".

Комплексний аналіз норм Закону N 1788-XII та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону N 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку N 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 27.07.1984 року прийнята на роботу в якості телефоністки міжміського зв'язку 2 класу до цеху МТС. 13.07.2009 року позивача звільнено за угодою сторін (наказ №520 від 01.07.2009 року).

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (далі - Порядок №383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Таким чином, посада позивача "телефоніст міжміського зв'язку", за якою вона працювала у період з 27.07.1984 року по 13.07.2009 року, - віднесена до Списку №2.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв'язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах ПФУ зобов'язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, ПФУ повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Так за результатами розгляду матеріалів справи судом встановлено, що пенсійним органом не зараховано до загального стажу позивача період її роботи з 23.06.2006 року по 31.07.2006 року, з 17.08.2006 року по 31.08.2006 року, з 20.09.2006 року по 30.09.2006 року, з 19.10.2006 року по 30.11.2006 року, з 28.12.2006 року по 31.12.2006 року, з 27.01.2007 року по 28.02.2007 року, з 28.04.2007 року по 30.04.2007 року, 28.05.2007 року по 31.05.2007 року, 28.06.2007 року по 30.06.2007 року, 28.06.2007 року по 30.06.2007 року, з 30.07.2007 року по 31.07.2007 року, з 31.08.2007 по 31.08.2007 року, з 15.10.2007 року по 31.05.2009 року, з 14.06.2009 року по 30.06.2009 року, зазначене підтверджується копією розрахунку стажу.

Крім того, оскаржуваним рішенням зазначено, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 на дату звернення за призначенням пенсії складає 23 роки 06 місяців 24 дні, та пільговий за списком №2 за даними персоніфікованого обліку 1 рік 09 місяців 24 років, до пільгового стажу не зараховується період з 27.07.1984 року по 31.12.1999 року та з 25.10.2001 року по 13.07.2009 року. При цьому, зазначено причиною не зарахування періодів роботи пільгової категорії не надання ОСОБА_1 довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Проте з приводу не зарахування окремих періодів роботи до загального стажу взагалі у рішенні про відмову у призначенні пенсії взагалі не зазначено.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає що рішення відповідача про відмову в призначенні пільгової пенсії, прийнято без належного обґрунтування неврахування частини стажу роботи.

При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для зобов'язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, наявні підстави для захисту прав позивача шляхом визнання неправомірними дій ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії без належного обґрунтування неврахування частини стажу роботи, а також зобов'язання ПФУ здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії.

Суд зазначає, що пільговий стаж позивача в період її роботи за Списком №2 з 27.07.1984 року по 13.07.2009 року підтверджено записами трудової книжки, які внесені у відповідності до норм чинного законодавства.

Посилання відповідача на відсутність уточнюючих довідок з підприємств, де працювала позивач, не є підставою для відмови в призначенні пенсії.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не було представлено будь-яких доказів, які б вказували, що посада яку обіймала позивач в період з 27.07.1984 року по 13.07.2009 року, не надає права на пільгову пенсію.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області від 14.11.2017 року «Про відмову в призначенні пенсії» прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права, у зв'язку із чим останнє підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах згідно «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 13 жовтня 2017 року суд зазначає наступне.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя

В той же час, застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

Звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи спір, суд враховує, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача в межах своєї компетенції розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2017 року щодо призначення пенсії.

При цьому згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Зокрема, такого висновку дотримується Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23 січня 2014 року.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, суд окремо звертає увагу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на необхідність при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії вирішити питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Зокрема з урахуванням висновку про те, що стаж роботи з з 27.07.1984 року по 13.07.2009 року позивача підтверджено трудовою книжкою з усіма необхідними записами, а також копіями наказів про проведення атестації робочого місця.

В той же час, не підлягає до задоволення позовна вимога щодо зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком (Список 2) на підставі заяви від 13.10.2017 року про призначення пенсії. Так, рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов'язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 320,00 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 263 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, пр.. Перемоги, 16, 5) - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Визнати неправомірним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області №26792 від 14 листопада 2017 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, пр. Перемоги, 16, 5) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2018 року.

Суддя Буряк І. В.