Справа № 465/11974/13-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №465/11974/13-а

адміністративне провадження №К/9901/6174/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участю секретаря Слободян О.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Системи інвестиційної діяльності"

представник - Горонний О.О.

відповідач: Виконавчий комітет Львівської міської ради - не з'явились

треті особи: ОСОБА_3

Інспекція державного архітектурного -будівельного контролю у Львівській області

Прокуратура Франківського району м.Львова

Відкрите акціонерне товариство "Львівавтотранс"

ПАТ ВКК "Еталон"

ОСОБА_4

ОСОБА_5 - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Системи інвестиційної діяльності" на постанову Франківського районного суду міста Львова в складі судді Дзендзьори С.М. від 02.10.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Гуляка В.В., Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М. від 21.10.2015 ,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Системи інвестиційної діяльності» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просило визнати нечинним розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1489 від 22.08.2006 року «Про оформлення права власності ВАТ «Львівавтотранс» на гаражі по АДРЕСА_1 та визнати нечинними (скасувати) свідоцтва від 22.08.2006 року про право власності на гаражі НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.02.2011 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання нечинним (скасування) свідоцтв про право власності на гаражі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спірним рішенням не порушено його права, оскільки позивач через незаконне спорудження гаражів не в смозі отримати в оренду земельну ділянку необхідного розміру.

В запереченнях на касаційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Виробничо-комерційна компанія «Еталон» та третя особа ОСОБА_5 просять скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Справу № 465/11974/13-а передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що ВАТ «Львівавтотранс» було розпочато самовільне будівництво 6-ти гаражів за адресою: АДРЕСА_1, про що інспекцією ДАБК у Львівській області винесено припис від 16.09.2003 року про припинення виконання будівельних робіт до отримання дозволу інспекції на проведення будівельних робіт у встановленому законом порядку.

20.07.2006 року з метою узаконення самочинного будівництва, ВАТ «Львівавтотранс» уклало угоду з Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради і заплатило 25% вартості 6-ти гаражів, а остання зобов'язувалась прийняти самочинне будівництво в експлуатацію.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1435 від 15.08.2006 року «Про експлуатацію цегляних гаражів по АДРЕСА_1» ВАТ «Львівавтотранс» дозволено експлуатувати ці гаражі.

22.08.2006 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження № 1489 «Про оформлення права власності ВАТ „Львівавтотранс" на гаражі по АДРЕСА_1, яким вирішила оформити право власності ВАТ"Львівавтотранс" на 6 гаражів по АДРЕСА_1; відділу приватизації житла оформити та видати свідоцтво про право власності на гаражі; власнику зареєструвати право власності у ОКП ЛОР "БТІ та ЕО".

Товариство з обмеженою відповідальністю «Системи інвестиційної діяльності» набуло право власності на адміністративний будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності на адміністративний будинок площею 2557,8 кв.м. від 23.05.2003 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Системи інвестиційної діяльності» набуло право власності на приміщення автопавільйону площею 200,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8487744 від 29.09.2005 року.

Згідно ухвали Львівської міської ради №1633 від 12.07.2012 року «Про користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Системи інвестиційної діяльності» земельними ділянками по АДРЕСА_1 вилучено земельну ділянку площею 0,6018 га; розірвано за згодою сторін договір оренди землі від 23.12.2005 року, передано позивачу в оренду земельні ділянки площами 0,4202 га і 0,0130 га по АДРЕСА_1 для обслуговування існуючих споруд. На підставі цієї ухвали між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Системи інвестиційної діяльності» укладено договір оренди землі від 12.09.2012 року, яким позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 для обслуговування існуючих споруд загальною площею 0,4202 га.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, покликався на відсутність підстав для визнання оскаржуваного розпорядження нечинним, оскільки останнє прийнято на підставі, у межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Крім того, судами зазначено, що оскаржуване розпорядження не порушує прав позивача на отримання в оренду земельної ділянки для обслуговування адміністративного будинку та автопавільйону.

Розглядаючи вказану справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вказаний спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками судів з огляду на таке.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) в порядку адміністративного судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення).

У ч. 1 ст. 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України у згаданій редакції).

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, спір стосується права власності третьої особи на майно, що підтверджується свідоцтвом про право власності, тобто цивільного права, а отже, суди дійшли помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства. Оскаржуване рішення відповідача по суті є реалізацією волі власника на відчуження майна третій особі в справі.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір є приватно-правовим і не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року (справа № 396/2550/17) і 21 березня 2018 року (справа № 826/6244/15).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу майна у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки оспорюване розпорядження виконане шляхом отримання третьою особою свідоцтва про право власності на гаражі.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Системи інвестиційної діяльності» задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити про право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду

Повне рішення складено 10.05.2018