Справа № 824/62/18-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/62/18-а

Головуючий у 1-й інстанції:

Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

08 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Загороднюка А.Г. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: не з'явився,

представника відповідача: Сидорука І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року (повний текст якої складено в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом Державної служби геології та надр України до приватного акціонерне товариство "Мамалигівський гіпсовий завод" про анулювання спеціального дозволу на користування надрами,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до приватного акціонерне товариство "Мамалигівський гіпсовий завод" про анулювання спеціального дозволу на користування надрами.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На апеляційну скаргу позивача надійшов відзив відповідача, зареєстрований Вінницьким апеляційним адміністративним судом 16.04.2018 року за вх. № 4375/18.

У поданому відзиві відповідач наголошує, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачу, приватному акціонерному товариству "Мамалигівський гіпсовий завод", було надано Міністерством охорони навколишнього природного середовища України спеціальний дозвіл на користування надрами № 3484 від 29.10.2004р. для видобування гіпсу придатного для виробництва будівельного формовочного гіпсу на Сталінештському родовищі, що розташоване за 1,5 км на південний захід від с. Сталінешти (Стальнівці) Новоселицького району Чернівецької обл. Зазначений спеціальний дозвіл на користування надрами видано строком до 29 жовтня 2024 р.

У зазначеному спеціальному дозволі вказані його особливі умови, в тому числі і обов'язок відповідача в подачі щорічної звітності до ДНВП "Геоінформ України" згідно з формою 5-гр.

Крім того, в якості невід'ємної частини спеціального дозволу на користування надрами, підписана 13.01.2011 р. представниками Мінприроди України та ПрАТ "МГЗ" угода № 3484 про умови користування надрами з метою видобування.

Згідно п.2 ст. 10 зазначеної Угоди надрокористувач зобов'язаний у встановленому порядку подавати до ДНВП "Геоінформ України" щорічні звіти відповідно до форми державної статистичної звітності 5 гр.

Позивач стверджує, що відповідач не здійснив щорічного звітування за встановленою формою перед ДНВП "Геоінформ України" щодо руху запасів за 2015 рік.

Станом на 2015 рік питання звітної документації щодо запасів та використання корисних копалин врегульовувалося наказом Державної геологічної служби України від 26.12.2007 р. за № 142 (з наступними змінами).

Згідно із цим наказом для надрокористувачів металевих, неметалевих корисних копалин та вугілля затверджено форму звітності № 5-гр.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.26 Кодексу України про надра (в редакції Закону України № 3370-IV від 19.01.2016 р.) право користування надрами припиняється, зокрема, у разі використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, а також порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.26 Кодексу України про надра право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку.

У відповідності до п.23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. за № 615 (з наступними змінами та доповненнями) право користування надрами припиняється з підстав та у порядку, передбаченому Кодексом України про надра та Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Таким чином, суд вважає, що неподання відповідачем щорічної звітності перед ДНВП "Геоінформ України" згідно з формою 5-гр, в разі якщо таке неподання мало би місце, було би порушенням вимог, передбачених відповідним спеціальним дозволом на користування надрами, який був виданий відповідачу, а отже надавав би право позивачу звертатися в судовому порядку з вимогою щодо припинення такого надрокористування.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що твердження позивача про неподання відповідачем звітності, яка передбачена спеціальним дозволом на користування надрами, не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, Держгеонадра в своєму позові посилаються на те, що листом Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України" (скорочено, - ДНВП "Геоінформ України") від 13.01.2016 р. за № 02/302-0021 позивачу повідомлено, що інформація від надрокористувача ПрАТ "МГЗ" щодо руху запасів не надходила.

Однак, як встановлено судом, в листі ДНВП "Геоінформ України" від 13.01.2016 р. за № 02/302-0021 йдеться про те, що ДНВП "Геоінформ України" надіслано Державній службі геології та надр України відомості щодо затвердження запасів родовищ корисних копалин, на розробку яких надані спеціальні дозволи на користування надрами. Інформації щодо подання чи неподання відповідачем, ПрАТ "МГЗ", відповідної щорічної звітності зазначений лист не містить.

В той же час, зазначений звіт (в тому числі з зазначенням даних по Сталінештському родовищу) за 2015 рік надіслано відповідачем до ДНВП "Геоінформ України" рекомендованим поштовим відправленням від 03.02.2016 р., на підтвердження чого відповідачем надано копію звіту та відповідну поштову квитанцію.

Також відповідачем надано копію листа ДНВП "Геоінформ України" від 29.01.2018 р. за № 03/303 0794, відповідно до якого, цей державний орган вказує, що ПрАТ "Мамалигівський гіпсовий завод" щорічно надсилає до Державної служби геології та надр України та ДНВП "Геоінформ України" звітність за формою № 5-гр.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів того, що відповідач не подавав в 2015 році щорічну звітність згідно з формою 5-гр в ДНВП "Геоінформ України", а докази, що були надані відповідачем, навпаки підтверджують належне подання цієї звітності.

З огляду на наведене, суд вважає, що відсутні підстави для анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 3484 від 29.10.2004 р. з мотивів неподання надрокористувачем обов'язкової звітності.

Позивачем додатково наводиться інша підстава для припинення права надрокористування, а саме не проведення відповідачем повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин, - разом з тим Держгеонадра не наводять в позові конкретного опису порушення, яке на думку позивача допустив відповідач.

У відповідності до листа Держгеонадр від 19.04.2016 р. за № 7357/13/14-16, позивач висував ПрАТ "МГЗ" вимоги щодо дотримання п.25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.1994 р. за № 865 (далі - Положення) в тій частині, що стосується проведення державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п'ять років експлуатації ділянки надр.

Аналогічно, посилання на п.25 зазначеного Положення міститься в наказі Держгеонадр від 01.09.2016 р. за № 287, яким встановлено відповідачу термін для усунення порушень законодавства, та наказі Держгеонадр від 11.01.2017 р. за № 5, яким ПрАТ "МГЗ" зупинено дію спеціального дозволу.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимагаючи припинення права надрокористування, позивач керувався нормами п.25 Положення, в якому міститься вимога щодо проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п'ять років експлуатації ділянки надр.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин" внесені зміни до пункту 25 Положення, та викладено у наступній редакції: "Повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться через кожні п'ять років експлуатації ділянки надр, а також у разі: коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш 50 відсотків порівняно з раніше оціненими Державною комісією по запасах корисних копалин або якщо списані та передбачені для видобутку за техніко - економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством; коли різниця у розмірі становить понад 20 відсотків порівняно з фактичними техніко-економічними та фінансовими показниками господарської діяльності, пов'язаної з видобуванням корисних копалин, а також коли зміни в технологічних схемах призводять до такої різниці".

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 27 жовтня 2010 року № 1236 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" постанову Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 264 визнано такою, що втратила чинність з 01 січня 2011 року.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин", якою внесені зміни до пункту 25 Положення, втратила чинність 01.01.2011 р., і з цього часу пункт 25 Положення діє у редакції, викладеній до внесення змін постановою, яка втратила чинність, тобто, у редакції, яка діяла до 26 березня 2008 року.

Отже, чинна редакція абз.1 п. 25 цього Положення є наступною: "повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться обов'язково у тому разі, коли перегляд вимог стандартів і технічних умов що до кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими ДКЗ, або якщо списані та передбачені до списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством".

Виходячи з наведеного, суд погоджується із доводами відповідача, що існуюча редакція пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин не вимагає проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовища корисних копалин кожних п'ять років експлуатації ділянки надр. Відтак вимога Держгеогнадр до відповідача щодо проведення такої повторної експертизи є неправомірною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем вимог, що передбачені спеціальним дозволом на користування ділянкою надр, а відтак позовні вимоги є безпідставними, та не підлягають задоволенню.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 травня 2018 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Загороднюк А.Г. Курко О. П.