Справа № 819/155/18
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/155/18

04 травня 2018 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про скасування відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про скасування відмови та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідним пакетом документів про виділення йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Теребовлянського району Тернопільської області з метою реалізації права на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених ст.116, ст.121 Земельного кодексу України.

Однак, розглянувши вказану заяву, Відділ у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішенням від 30.11.2017 року №1073/174-17 відмовило позивачу у виділенні ділянки, посилаючись на те, що станом на 29.11.2017 року на території Теребовлянської міської ради відсутні землі резервного фонду та землі запасу, угіддя-рілля за межами населеного пункту, які можуть бути надані для ведення особистого селянського господарства. На думку позивача, рішення відповідача є невмотивованим, протизаконним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомили. У визначений судом строк представник Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не подав відзив на позов.

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України не подання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином сторін про наявність судової справи за їх участю та можливість реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також враховуючи неявку в судове засідання сторін, та відповідну заяву позивача про розгляд справи без його участі, - суд, у відповідності до положень частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, визнав за доцільне проводити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою, в листопаді 2017 року до Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про виділення йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Теребовлянського району Тернопільської області з метою реалізації права на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених ст.116, ст.121 Земельного кодексу України.

Відповідно до повідомлення Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішенням від 30.11.2017 року №1073/174-17 відмовило позивачу у виділенні ділянки, посилаючись на те, що станом на 29.11.2017 року на території Теребовлянської міської ради відсутні землі резервного фонду та землі запасу, угіддя-рілля за межами населеного пункту, які можуть бути надані для ведення особистого селянського господарства.

Згідно довідки № 1719 від 28.11.2017 року Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області повідомляється , що в державному земельному кадастрі відсутні відомості про одержання позивачем у власність ділянок у межах норм безоплатної приватизації.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. "а" ч.3 ст.22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 пункту четвертого Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

У відповідності до Положення № 15 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи системний аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про виділення земельної ділянки, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: або проект наказу про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або проінформувати про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови.

В даному ж випадку відповідач причини відмови, які вказані відповідачем суперечать нормам чинного законодавства, відтак Відділ у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області повинен повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і вирішити її по суті, про що інформувати позивача у встановленому законом порядку.

При цьому суд не може брати на себе дискреційні повноваження відповідача, як суб'єкта владних повноважень і тому способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде скасування рішення відповідача і зобов'язання його повторно розглянути заяву позивача.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з огляду на викладене, рішення Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 30.11.2017 року №1073/174-17 7, яким позивачу відмовлено у виділенні ділянки, посилаючись на те, що станом на 29.11.2017 року на території Теребовлянської міської ради відсутні землі резервного фонду та землі запасу, угіддя-рілля за межами населеного пункту, які можуть бути надані для ведення особистого селянського господарства є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 30.11.2017 року № 1073/174-17 щодо ненадання ОСОБА_1, жителю АДРЕСА_1, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах 2.0 гектара.

Зобов'язати Відділ у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виділення йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Теребовлянського району Тернопільської області з метою реалізації права на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених ст.116, ст.121 Земельного кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2018 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.