Справа № 804/200/22843/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 травня 2018 року Справа № 804/200/22843/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2017 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов адміністративний позов Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради, в якому просить:

- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 23 листопада 2017 року №01-04/859; від 01 грудня 2017 року 01-04/892 протиправними;

- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради, що виразилися у приховуванні публічної інформації і наданні відповіді від 07.12.2017р. № 01-01/718; від 14.12.2017р. № 01-01/746 на ОСОБА_1, ОСОБА_2, які не містить запитувану в запиті від 23 листопада 2017 року №01-04/859; від 01 грудня 2017 року 01-04/892 інформації протиправними;

- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради щодо безпідставної відмови у задоволенні запита ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 23 листопада 2017 року №01-04/859; від 01 грудня 2017 року 01 -04/892 неправомірними;

- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради щодо не зазначення у відповіді 30.11.2017р. № 01-01/686; від 14.12.2017р. № 01-01/746 ; від 07.12.2017 р.№01-01/718 на запит ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 23 листопада 2017 року №01-04/859; від 01 грудня 2017 року 01-04/892 порядку оскарження відмови в задоволенні запиту на інформацію неправомірними;

- визнати порушення розпорядником інформації Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 ч.1 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року;

- зобовязати Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідь по суті запитань запита із копіями документів на запитувану інформацію, а саме: - в інформаційному запиті від 23 листопада 2017 року №01-04/859; - в інформаційному запиті від 01 грудня 2017 року №01-04/892; в терміни та обсягах визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» на адресу : АДРЕСА_1,49100.

29.12.2017 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська було винесено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Дніпропетровського оружного адміністративного суду.

12.03.2018 року ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду було повернуто позивачу апеляційну скаргу.

25.04.2018 року адміністративна справа отримана Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

04.05.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов було залишено без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, а саме у звязку з несплатою судового збору та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На виконання вимог ухвали від 04.05.2018 року позивачем було надано заяву про звільнення від сплати судового збору, обгрунтовану тим, що громадська організація не є а ні юридичною особою, а ні фізичною особою, а тому не є платником судового збору у розумінні Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи: - подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; - має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

З матеріалів адміністративного позову Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради вбачається, що вказана позовна заява підписана керівником вказаної громадської організації ОСОБА_3

До матеріалів адміністративного позову доданий Витяг з протоколу №1 установчих зборів засновників громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», з якого встановлено, що 06.10.2014 року на вказаних зборах створено Громадську організацію «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» без статусу юридичної особи.

Вказане громадське об'єднання легалізоване через подання письмового повідомлення про утворення, що підтверджується наказом Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.11.2014 №406.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські обєднання», громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання (громадська організація або громадська спілка) може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

Згідно із статтями 12, 16 Закону України «Про громадські обєднання», громадське обєднання реєструється і набуває статусу юридичної особи, або повідомляє про своє утворення уповноважений орган з питань реєстрації та здійснює діяльність без статусу юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Відповідно до ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, сторонами в адміністративному процесі є позивач і відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень.

Статтею 21 Закону України «Про громадські обєднання» визначені права громадських об'єднань.

Так, частиною 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом.

Частиною 2 ст. 21 цього Закону додатково визначені права громадських об'єднань зі статусом юридичної особи: 1) бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; 2) здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 3) засновувати з метою досягнення своєї статутної мети (цілей) засоби масової інформації; 4) брати участь у здійсненні державної регуляторної політики відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; 5) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у роботі консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, що утворюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування для проведення консультацій з громадськими об'єднаннями та підготовки рекомендацій з питань, що стосуються сфери їхньої діяльності.

Зазначений перелік прав громадських обєднань є виключним.

Отже, з аналізу наведеного, вбачається, що право громадських організацій, які утворені без статусу юридичної особи, бути учасником цивільно-правових відносин та набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства, взагалі не передбачено, оскільки такі права закріплені виключно за громадськими організаціями, що мають статус юридичної особи.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 03.02.2015 у справі № 21-617а14, право на захист це субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, у разі порушення, закріплених ч. 1 ст. 21 вказаного закону, прав громадських обєднань, що не мають статусу юридичної особи виникає субєктивне матеріальне право щодо їх захисту.

Відтак, законодавець, декларуючи наявність у громадських обєднань - не юридичних осіб права на захист у матеріально-правовому розумінні, не надає їм права на захист у процесуальному розумінні.

Зазначене узгоджується з визначенням «позивач» у відповідності до ст. 46 КАС України, та не суперечить ст. 54 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено коло осіб, наділених правом захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Вказаний висновок суду повністю відповідає позиції Конституційного Суду України, висловленій у Рішенні від 28.11.2013 р. № 12-рп у справі за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозвязку з положеннями пункту «г» частини першої статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права», у якому, зокрема, зазначено, що «громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб».

Закон України «Про громадські обєднання» не надає громадській організації без статусу юридичної особи, якою є Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», такого права.

Таким чином, позовну заяву подано до суду особою, яка не має права на звернення до суду у звязку з відсутністю у неї адміністративно-процесуальної дієздатності.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Що стосується правових підстав для представництва громадськими організаціями без статусу юридичної особи інтересів своїх членів в судах, то Закон України «Про безоплатну правову допомогу» не містить жодних особливостей представництва громадських організацій, які надають правову допомогу не за бюджетні кошти, статтею 2 цього Закону залишено порядок надання такої допомоги у компетенції законодавства про громадські організації та установчих документів конкретних організацій. У той же час, у статті 21 Закону України «Про громадські обєднання», серед переліку прав громадських об'єднань, без статусу юридичної особи немає права представляти інтереси інших громадян в судах, а з огляду на частину 2 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України право виступати представниками надано лише фізичним особам, які мають адміністративну процесуальну дієздатність.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у пункті 2, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України (254к/96-ВР ) та статті 3 ЦПК (1618-15 ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси та брати участь у цих справах. Такі випадки передбачені, зокрема, в законах України від 23 грудня 1997 року N 776/97-ВР (776/97-ВР ) «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», від 5 листопада 1991 року N 1789-XII ( 1789-12 ) «Про прокуратуру», від 25 червня 1991 року N 1264-XII ( 1264-12 ) «Про охорону навколишнього природного середовища», від 12 травня 1991 року N 1023-XII (1023-12 ) «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-IV ( 3161-15 )), від 3 липня 1996 року N 270/96-ВР ( 270/96-ВР ) «Про рекламу» (у редакції Закону від 11 липня 2003 року N 1121-IV ( 1121-15 )). Звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають (п. 2 Постанови).

Нормами адміністративного судочинства України встановлено право позивача на звернення до суду через свого представника, на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має права її підписувати.

Керуючись ст. 169, 248 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4