Справа № 820/113/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2018 року

Київ

справа №820/113/16

адміністративне провадження №К/9901/1814/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду в складі головуючого судді Полях Н.А. від 16 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Бенедик А.П. (головуючий), суддів Калиновського В.А., Філатова Ю.М. від 4 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Харківської області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,

УСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- скасувати наказ прокурора Харківської області від 17 грудня 2015 року № 3878к про звільнення його з посади;

- поновити на посаді прокурора Первомайської міжрайонної прокуратури Харківської області (Первомайська місцева прокуратура);

- стягнути з прокуратури Харківської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 17 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з прокуратури Харківської області на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 17 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року;

- стягнути з прокуратури Харківської області на його користь премію за грудень 2015 року;

- стягнути з прокуратури Харківської області на його користь різницю між отриманою заробітною платою та заробітною платою та іншими виплатами, передбаченими статтею 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", (далі - Закон № 1697-VII) починаючи з 1 липня 2015 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки при звільненні його з займаної посади відповідач порушив передбачені та гарантовані законом права. Так, відповідач не запропонував іншу роботу в прокуратурі і не вирішив питання щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 16 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2016 року в задоволенні позову відмовив. Відмовляючи в задоволенні позову, суди дійшли висновку, що відповідач правомірно звільнив позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), з огляду на те, що він не набрав необхідної кількості балів, які б дозволили йому зайняти посаду прокурора прокуратури на конкурсній основі.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів, ОСОБА_2 просить їх скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. На обґрунтування скарги посилається на те, що суди неправильно застосували частину другу статті 40, статті 42, 49-2 КЗпП України, статтю 81 Закону № 1697-VII.

У запереченнях на касаційну скаргу прокуратура Харківської області посилаючись на законність постановлених рішень суду, просить залишити їх без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач з 7 червня 2011 року працював в органах прокуратури.

У зв'язку з набранням чинності Закону № 1697-VII, з 15 грудня 2015 року було припинено функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворено у системі органів прокуратури України місцевих прокуратур, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

28 липня 2015 року позивач подав заяву до прокуратури Харківської області, у якій просив допустити його до тестування для зайняття вакантної посади прокурора Первомайської місцевої прокуратури Харківської області.

Наказом Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 92ш внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Харківської області, затверджено штатний розпис 11 місцевих прокуратур та у зв'язку з цим скорочено посади прокурорів міськміжрайпрокуратур.

Відповідно до зазначеного наказу Генерального прокурора України у структурі Первомайської місцевої прокуратури Харківської області встановлено 43 одиниці (посади прокурорів, начальників відділів, спеціалістів, водія, прибиральника службових приміщень, у тому числі 4 посади керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників, усього посад прокурорів - 18).

Відповідно до попередження про звільнення від 8 жовтня 2015 року № 471 ОСОБА_2 повідомлено про звільнення із займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

За результатами проходження ОСОБА_2 тестування для зайняття посади прокурора Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ним отримано підсумковий бал - 78,3, у зв'язку з чим він перебуває на 39 місці у рейтинговому списку із загальної кількості 41 кандидатів. Результати тестування позивач не оскаржував.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів ? без змін.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законамиУкраїни.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом № 1697-VII.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон №1697-VII, на підставі якого розпочато процес реформування органів прокуратури України.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 «Прикінцевих положень» Закону № 1697-VII цей Закону набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до підпункту «в» пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

На виконання пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII метою кадрового наповнення місцевих прокуратур наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року № 98 затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (чинний на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.2 Розділу І Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктами 9.1, 9.5 Розділу ІХ Порядку передбачено, що рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності. Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Таким чином, прокурори, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах призначаються на посаду прокурора в новоутворену місцеву прокуратуру за умови успішного проходження тестування.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VІІ прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Ураховуючи, що необхідний рейтинговий бал, який би дозволяв позивачу претендувати на роботу у місцевій прокуратурі, ним не набрано, суди правильно виходили з відсутності у відповідача законних підстав пропонувати позивачу переведення на іншу посаду в новоутвореній прокуратурі.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що приймаючи наказ від 17 грудня 2015 року про звільнення позивача з посади прокурора Первомайської міжрайонної прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківській області, відповідач діяв на підставах та в межах закону.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо порушення відповідачем норм трудового законодавства при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюються законодавством. У свою чергу порядок призначення прокурорів місцевих прокуратур, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, визначено цим Законом та Порядком № 98. За цими нормативними актами, які є спеціальними порівняно з нормами КЗпП, умовою призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру є успішне проходження тестування, а така умова позивачем не виконана, у зв'язку з чим у відповідача не виникало обов'язку працевлаштовувати позивача в новоутвореній місцевій прокуратурі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 17 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року, премії за грудень 2015 року, різниці між отриманою заробітною платою та заробітною платою та іншими виплатами, передбаченими статтею 81 Закону № 1697-VII, починаючи з 1 липня 2015 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх необґрунтованості з огляду на таке.

Положенням про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 18 червня 2015 року № 84, премія виплачується працівникам щомісячно на підставі наказів відповідних посадових осіб, не виплачується працівникам за час відпусток чи тимчасової непрацездатності.

Так, прокурором Харківської області 23 грудня 2015 року видано наказ №3897к "Про преміювання працівників органів прокуратури Харківської області за грудень 2015 року".

Таким чином, оскільки наказ про преміювання видано уже після звільнення позивача із органів прокуратури та рішення про преміювання приймалося на той момент, коли позивач не працював, відсутні правові підстави для нарахування позивачу премії за грудень 2015 року.

Частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Приписами статті 13 Закону України "Про оплату праці" обумовлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев'ятої статті 81 Закону № 1697-VII в якій передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За нормами частин першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно зі статтею 89 Закону № 1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Статтею 90 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік", норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Аналіз наведених норм права та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Тому доводи ОСОБА_2 щодо неналежного здійснення прокуратурою Харківської області нарахування та виплати йому заробітної плати не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Харківський окружний адміністративний суд та Харківський апеляційний адміністративний суд не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2016 року у справі № 820/113/16 за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Харківської області про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич,

Судді Верховного Суду