Справа № 497/2039/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року

Київ

справа №497/2039/16-а

адміністративне провадження №К/9901/29759/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеської області (правонаступника у справі; далі - управління ПФУ) на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року (суддя Ступакова І.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області про визнання дій неправомірними, визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії управління ПФУ щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов'язати здійснити перерахунок пенсії в розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 29 червня 2016 року № 239.

Болградський районний суд Одеської області постановою від 01 грудня 2016 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним дії управління ПФУ щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру». Зобов'язав управління ПФУ здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закон № 1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення пенсії, без обмеження її граничного розміру, виплатити різницю в пенсії за минулий час, починаючи з 01 вересня 2016 року.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 квітня 2017 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою управління ПФУ.

У цьому рішенні суд зазначив, що своєю ухвалою від 20 березня 2017 року залишав апеляційну скаргу управління ПФУ без руху для подання апелянтом заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих підстав протягом 30 днів з моменту отримання ухвали.

07 квітня 2017 року управління УПФ подало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, поважними причинами пропуску якого просило визнати відсутність на його рахунках коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Болградського районного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року. Саме відсутність коштів перешкодила своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Далі суд послався на положення пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» про зобов'язання Кабінету Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Невиконання Урядом України покладених на нього законом обов'язків визнав тією обставиною, що не може бути сприйнята як поважною причиною для подання апеляційної скарги по спливу значного проміжку часу після постановлення оскарженого рішення. Вважає, що поновлення строку з посилання на заявлену причину призведе до порушення права особи, яка звернулась до суду за захистом своїх прав і сподівається на швидке виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Покликається суд й на те, що з часу отримання оскаржуваної постанови управління ПФУ мало достатньо часу для вирішення питання сплати судового збору, а також на те, що апелянт не навів жодної обґрунтованої підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Управління ПФУ не погодилося із цим рішенням і 03 травня 2017 року подало касаційну скаргу про його скасування та передачу справи для розгляду до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування скарги зазначило, що в межах встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, строків первинно своєчасно подало апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, у якій клопотало про звільнення від сплати судового збору. Суд апеляційної інстанції ухвалою від 26 грудня 2016 року відмовив у цьому, залишив апеляційну скаргу без руху і надав тридцятиденний строк для сплати судового збору (до 26 січня 2017 року), а потім ухвалою від 14 лютого 2017 року повернув її у зв'язку з несплатою цього платежу. Неможливість усунення недоліків була зумовлена відсутністю належного фінансування видатків, передбачених для сплати судового збору. Зазначає, що за відсутності можливості сплатити збір на час первинного подання апеляційної скарги та за наявності законодавчих підстав не сплачувати його станом на 2017 рік, скористалися правом на повторне подання апеляційної скарги. Але суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, порушивши при цьому право на справедливий судовий захист.

На касаційну скаргу ОСОБА_1 надіслав відзив, в якому просить відмовити у її задоволенні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийнято оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини третьої статті 189 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

За статтею 108 КАС у тій самій редакції суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлює строк, достатній для усунення недоліків.

Частина третя цієї статті передбачає, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку суд ухвалою залишав без руху.

У статті 103 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (частина перша). Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина шоста). Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку (частина дев'ята).

Аналогічні норми містяться у статтях 120, 169, 298 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року.

Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції постановив рішення у цій справі 01 грудня 2016 року, на яке управління ПФУ подало апеляційну скаргу 07 грудня 2016 року із заявою про звільнення його від сплати судового збору. Ухвалою від 26 грудня 2016 року суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання і залишив без руху апеляційну скаргу до сплати судового збору. Для цього надав апелянту тридцятиденний строк (до 26 січня 2017 року). 17 січня 2017 року управлінню ПФУ стало відомо про обов'язок сплатити судовий збір. Оскільки судовий збір не було сплачено, апеляційний суд ухвалою від 14 лютого 2017 року повернув апеляційну скаргу її автору.

23 лютого 2017 року управління ПФУ подало повторну апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку для її подання. Причин пропуску строку фактично не назвало, послалося в основному на гарантоване Конституцією України право на апеляційне оскарження, що першого разу було позбавлено можливості скористатись цим правом, оскільки не сплатило судовий збір. Для повторного апеляційного оскарження появились умови, позаяк на законодавчому рівні Пенсійний фонд України та його органи за подання апеляційної скарги звільнялися від сплати судового збору.

Зіставлення мотивації оскарженої ухвали із заявленими в клопотанні апелянта причинами для прийняття протилежного рішення не дає підстав визнати ці причини вагомими і поважними для прийняття позитивного для управління ПФУ рішення. Апелянт не заперечує факту подання апеляційної скарги після закінчення строку на апеляційне оскарження. Зі змісту аргументації повторної апеляційної скарги, хронології та послідовності дій, особливо з часу отримання повідомлення про залишення первинної апеляційної скарги без руху (17 січня 2017 року), випливає, що після відмови в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору управління ПФУ не оскаржувало це рішення, сприйняло його як факт, не виявляло наміру і повторно апеляційної скарги не подавало би, якщо б не відбулися зміни щодо підстав, умов та порядку сплати судового збору.

Такі обставини дають підстави вважати, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеської області залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко