Справа № 826/5829/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2018 року № 826/5829/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа - суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Мельниченко Сергій Петрович, про визнання протиправними дії, зобов'язання надати інформацію на запит,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Генеральної прокуратури України та просить суд:

визнати дії не уповноваженої особи ОСОБА_2 - начальника другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, щодо перенаправлення судового запиту від 18 січня 2017 року на ім'я Генерального прокурора України Луценка Ю.В. до прокуратури Дніпропетровської області - неправомірними та незаконними;

зобов'язати уповноважених осіб Генеральної прокуратури України розглянути та надати відповідь на судовий запит від 18 січня 2017 року у справі № 201/4926/14-к та надати копію відповіді ОСОБА_1 як зацікавленій особі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно направлено запит суду, який адресовано Генеральній прокуратурі України, до прокуратури Дніпропетровської області, якою, в свою чергу направлено запит до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1. Окрім того, відповідачем не надано відповідь на особистий запит позивача від 26 січня 2017 року № 20.

Ухвалою суду від 16 травня 2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно зі статтею 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи, заперечення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 201/4926/14-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження № 201/4926/14-к судом 18 січня 2017 року на ім'я прокурора Генеральної прокуратури України Луценка Ю.В. направлено запит про надання інформації стосовно того, чи вносились до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані про те, що 26 червня 2008 року ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволоділа грошима ОСОБА_5 у розмірі 131 426,87 гривень, спричинивши останній майнову шкоду у крупному розмірі» за № 0000780, якщо так, то коли було внесення цих даних, коли оголошено про підозру, коли складено обвинувальний акт та коли його направлено до суду. Одночасно висловлено прохання щодо надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте вказаний запит суду начальником другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 направлено до прокуратури Дніпропетровської області, якою, в свою чергу направлено запит до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1.

На особистий запит позивача до Генеральної прокуратури України від 26 січня 2017 року № 20 відповідь надано не було.

Вказаними діями відповідач грубо порушив права позивача, що є підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 315 КПК України передбачено, що з метою підготовки до судового розгляду суд: зокрема, розглядає клопотання учасників судового провадження про:

здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту;

витребування певних речей чи документів;

здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 5 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджується Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року № 139 (далі - Положення), реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Пунктом 3 розділу 1 Положення передбачено, що Реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з метою забезпечення:

реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження;

оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування;

аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі;

інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів.

Держателем Реєстру є Генеральна прокуратура України (пункт 4 розділу 1 Положення).

Згідно з пунктом 4 розділу 1 Положення виконання функцій адміністратора Реєстру також покладається на регіональні прокуратури (за винятком військових), якими забезпечуються адміністрування та моніторинг використання системи, надання (обмеження) реєстраторам доступу до Реєстру у визначених цим Положенням випадках, перевірка дотримання дисципліни та системи безпеки, проведення навчання щодо наповнення та користування Реєстром, а також виконання інших функцій, передбачених цим Положенням.

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Положення реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є:

прокурори, у тому числі керівники прокуратур;

керівники органів досудового розслідування;

слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до пункту 1 розділу 4 Положення відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою, наведеною у додатку 6 до цього Положення.

Пунктом 4 розділу 4 Положення визначено, що реєстратори самостійно формують (отримують) витяг з Реєстру у межах унесеної інформації та посвідчують його своїм підписом.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000780 від 24 грудня 2012 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого частиною третьою статті 190 КК України здійснювалося Індустріальним ВП Дніпропетровського ВП ГУНП у Дніпропетровській області.

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченої скеровано 31 грудня 2013 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Таким чином, процесуальне керівництво у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, здійснювалось прокуратурою Індустріального району міста Дніпропетровська.

За таких обставин, отриманий Генеральною прокуратурою України судовий запит з урахуванням принципу територіальної юрисдикції супровідним листом від 27 січня 2017 року № 4/2/3-187вих.-17 скеровано до прокуратури Дніпропетровської області для організації розгляду, про що повідомлено суд, яким направлявся запит.

Листом Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 від 08 лютого 2017 року № 109-472вих.17 надано запитувану інформацію судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.

Із системного аналізу викладеного, судом не встановлено підстав для визнання дій начальника другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 неправомірними та незаконними. Порушень чинного законодавства при скеруванні запиту до прокуратури за територіальною юрисдикцією з боку відповідача не вбачається.

Судом встановлено, що на направлений судом запит від 18 січня 2017 року у справі № 201/Є4926/14-к надано 08 лютого 2017 року Дніпропетровської місцевою прокуратурою № 1 обґрунтовану та мотивовану відповідь за № 109-472вих17.

Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Зважаючи на те, що відповідь на судовий запит було надано, підстави для зобов'язання Генеральної прокуратури України повторно розглянути запит у суду відсутні.

Суд також звертає увагу, що позивач зазначає про її особисте звернення до відповідача листом від 26 січня 2017 року № 20 про надання копії відповіді за запитом суду, на який не було надано відповіді. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. Позивачем не надано до матеріалів справи лист з відміткою Генеральної прокуратури України про отримання, чи інші докази щодо направлення вказаного листа до відповідача та підтверджень отримання його відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда