Справа № 817/2159/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/2159/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря Круглій В.В.,

сторін та їх представників: прокурора Слівінський О.О.; пред. ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "06" лютого 2018 р. у справі за позовом Заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_3 про стягнення плати за проїзд , -

суддя в 1-й інстанції - Жуковська Л.А.,

час ухвалення рішення - 17:47:28 год. 06.02.2018

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 08.02.2018

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби з безпеки на транспорті з позовом до ОСОБА_3 про стягнення плати за проїзд в розмірі 13990,00грн. (еквівалентно 469,80 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що в липні 2017 року посадовим особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області був проведений габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля, що належить відповідачу. За наслідками здійснення контролю встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що складено відповідний акт та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. На підставі акта та довідки відповідачу нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 469,80 євро, яку останній у встановлений законом строк не сплатив.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (, пр-т Перемоги, 14, м.Київ, 01135) плату за проїзд в розмірі 13 990,00 грн. (еквівалентно 469,80 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку).

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що у прокурора були відсутні правові підстави для звернення з даним позовом до суду в інтересах держави. Судом не враховано, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. Зокрема вказує, що відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, а позов пред'явлено до нього як до фізичної особи, що є неприпустимим. Також вказує, що Державна служба України з безпеки на транспорті не має повноважень щодо контролю та розрахунку плати за перевезення. Вважає, що даний спір не належить до розгляду у порядку адміністративного судочинства. Стверджує, що для розрахунку плати взято відстань, яка не відповідає фактичній відстані між пунктом відправки та зважування. Разом із вказаним звертає увагу суду, що свідоцтво про повірку вимірювальної техніки не відповідає типовій формі затвердженій додатком №2 до Порядку №193.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.07.2017 посадовим особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на ділянці дороги загального користування Київ-Одеса 210 км+450 м проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом вантажним автомобілем марки DAF, модель FT ХF 95, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки DTNNISON, модель EF - 25 SKA, номерний знак НОМЕР_2, що належить відповідачу, як фізичній особі відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

За результатами проведення габаритно-вагового контролю вказаного вантажного автомобіля складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.07.2017 №0019511 (а.с.17), довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.07.2017 №0000511 (а.с.16) та акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.81).

Зокрема, за результатами проведеного габаритно-вагового контролю виявлено перевезення ватажу з перевищенням вагових обмежень, а саме: навантаження на одиночну вісь 12,25 т при нормативно допустимому 11 т.

На підставі зазначених документів Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області складений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0019511 від 22.07.2017 №637 (а.с.18), яким відповідачу нарахована плата за проїзд у розмірі 469,80 євро.

У зв'язку із несплатою відповідачем у добровільному порядку зазначеної плати за проїзд, прокурор звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що позовні вимоги Заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги та зібраним у справі докази, положенням законодавства колегія суддів зазначає таке.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 3 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 1 ст. 19 КАС України, встановлено що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Постановою Кабінету Міністрів №103 від 11.02.2015року затверджено положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до якої Державна служба України з безпеки на транспорті ( надалі іменовано - Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (п.1).

Згідно п.п. 3 п. 4 вказаного Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Пунктами 15, 27, п. 5 цього ж Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1378-р від 16.12.2015року забезпечено можливість здійснення Укртрансбезпеці здійснювати функції і повноваження, покладені на Державну службу з безпеки на транспорті постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. N 103 "Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті" функцій і повноважень Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що припиняються.

Пунктом 2 та 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМ України №1567 від 08.11.2006року, визначено, що Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

З аналізу наведених нормативних актів слідує, що Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (в тому числі і здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю).

Відтак, наведеними положеннями законодавства спростовуються доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень у Укртрансбезпеки та її територіальних органів на здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, які перевищують нормативи вагових та габаритних параметрів.

Водночас, судом встановлено, що Законами України (як того вимагає п.5 ч. 1 ст. 19 КАС України) не передбачено повноважень Укртрансбезпеки та її територіальних органів на звернення до суду з позовом про примусове стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у випадку відмови їх сплати у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на те, що Укртрансбезпека та її територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про стягнення вказаної плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів у випадку перевищення ними нормативних вагових або габаритних параметрів, прокурором обґрунтовано та підставно (у межах повноважень, визначених ст. 60 КАС України, в редакції до 15.12.2017року) подано позов в інтересах держави, оскільки не сплата вказаного платежу порушує інтереси держави.

Підсумовуючи викладене, з огляду на зміст повноважень прокурора, Укртрансбезпеки та її територіальних органів, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір є публічно - правовим спором, предметом якого є стягнення до бюджету обов'язкових платежів, застосованих суб'єктом владних повноважень за порушення державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті, а відтак правомірно розглянуто судом в порядку адміністративного судочинства.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги, що відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, а відтак позов до нього слід було пред'явити не як до фізичної особи, а як до суб'єкта підприємницької діяльності, то колегія суддів зазначає, що поняття фізичної особи, яким є позивач у даний справі є значно ширшим від поняття суб'єкта підприємницької діяльності.

Зайняття підприємницькою діяльність є однією із форм реалізації фізичною особою наданих їй прав, а відтак звернення прокурора з даним позовом до відповідача, як до фізичної особи не спростовує обставин з приводу звернення з позовом до належного відповідача, оскільки поняття суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи охоплюється поняттям - фізичної особи. Водночас, колегією встановлено, що при здійсненні габоритно - вагового контролю, водієм надані документи відповідно до яких власником транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки є відповідач, як фізична особа.

Отож, наведені доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача не слугують підставою для звільнення відповідача від відповідальності у сфері дотримання вагових або габаритних параметрів при перевезенні вантажів автодорогами загального користування.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного розрахунку плати за проїзд в наслідок неналежного обрахунку відстані, яку подолав транспортний засіб автомобільними дорогами між пунктом навантаження та пунктом вагового контролю, колегією суддів встановлено, що відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами).

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок №879).

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15 - 25 зазначеного Порядку №879.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Також, пунктом 27 Порядку №897 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою до складу якої входить такий критерій, як - відстань перевезення, кілометрів.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами вагового контролю транспортного засобу відповідача було встановлено, що повна маса транспортного засобу становить 38,6 тонн, навантаження на осі: 1) 7,20 тонн; 2) 12,25 тонн, 3) 6,30 тонн, 4) 6,80 тонн, 5) 6,05 тонн; відстань перевезення - 580 км.

З матеріалів справи слідує, що ваговий контроль проведено в присутності водія транспортного засобу ОСОБА_4, яким підписано без зауважень акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0019511 від 22. 07.2017року (а.с. 17).

У вказаному акті відображені обставини щодо перевищенням вагових обмежень, а саме: навантаження на одиночну вісь 12,25 т при нормативно допустимому 11 т. та відомості щодо маршруту руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування в розмірі 580 км по маршруту руху: смт. Маневичі - м. Умань (а.с. 17).

Обставини щодо переміщення вказаного транспортного засобу по маршруту руху смт. Маневичі, Волинської області - м. Умань, Черкаської області підтверджено відомостями товаро -транспортної накладної №0021 від 20.07.2017року, відповідно до якої пункт навантаження - смт. Маневичі, Волинської області, пункт розвантаження - смт. Іванівка Херсонської області.

Обставини щодо пройденої вказаним транспортним засобом відстані дорогами загального користування по маршруту руху смт. Маневичі - м. Умань, зазначене у вказаному акті у розмірі 580 км. Окрім вказаного, інформаційними даними сайтів https//della.com.ua., https//autosobi.com.ua підтверджуються обставини стосовно того, що відстань по маршруту руху автомобільним дорогами загального користування становить -580км.

Водночас, колегія суддів зазначає, що пункт 31-1 Порядку №879 встановлює, що плата за проїзд визначається виходячи з пройденої відстані або відстані, яку перевізник має намір проїхати. З товаро -транспортної накладної вбачається, що транспортний засіб відповідача мав намір проїхати відстань від смт. Маневичі, Волинської області до смт. Іванівка Херсонської області, що за даними транспортного сполучення вказаних населених пунктів відстань яку мав намір поїхати такий транспортний засіб є значно вищою ніж 580 км, які взяті для розрахунку плати за проїзд.

Відтак, не підтверджуються жодними доказами у справі доводи апеляційної скарги стосовно необхідності взяття для обрахунку плати за проїзд, відстані, що менша ніж 580км.

Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу того, що свідоцтво про повірку вимірювальної техніки, якою здійснено габаритно -ваговий контроль, не відповідає типовій формі затвердженій додатком №2 до Порядку №193, то колегія суддів зазначає що до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про повірку засобів вимірювальної техніки (якими проведено габаритно -ваговий контроль транспортного засобу відповідача) №34-00/685, виданого Державним підприємством "Всеукраїнський державний науково- виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів, яке чинне до 09.03.2018року (а.с. 25).

Відповідно до п. 12 Порядку №87912 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні N 193 від 08.02.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 р. за N 278/28408 затверджено Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів (в подальшому по тексту постанови іменовано - Порядок №193.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку №1931 повірка засобів вимірювальної техніки серед інших проводиться: державними підприємствами, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадять метрологічну діяльність, та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки ЗВТ (далі - виконавці).

На підставі наданих суду пояснень та матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що Державне підприємство "Всеукраїнський державний науково- виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів діє відповідно до свідоцтва про уповноваження №ПК 001-2014 від 24.02.2014року та належать до сфери суб'єктів, що здійснюють повірку засобів вимірювальної техніки.

Відтак, надане суду свідоцтво про повірку засобів вимірювальної техніки (яким проведено габаритно -ваговий контроль транспортного засобу відповідача) №34-00/685 є таким, що видане уповноваженим органом та є чинним до 09.03.2018року (а.с. 25)

На час виникнення спірних правовідносин як і на час розгляду справи в суді першої інстанції вказане свідоцтво було чинним. Ніким не скасовано та не оскаржене.

Недотримання детального змісту, затвердженої Порядком №1931, форми свідоцтва про повірку засобів вимірювальної техніки не спростовує обставин щодо повірки таких засобів та не вказує на його недійсність, оскільки основним критерієм для оцінки вказаних правовідносин є превалювання суті на формою.

Порядок №1931 не передбачає автоматичного визнання недійсним свідоцтва про повірку засобів вимірювання у випадку не дотримання суб'єктом, що здійснює таку повірку деталей затвердженої форми свідоцтва.

Відтак, наведені відповідачем доводи не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді внесення плати за проїзд належним йому транспортним засобом автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "06" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "15" травня 2018 р.