Справа № 809/672/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. справа № 809/672/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарський В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулася з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням допомоги на оздоровлення. В позовній заяві зазначено, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», крім суддівської винагороди, суддям систематично, при наданні щорічної оплачуваної відпустки, виплачується допомога на оздоровлення, а тому вказана допомога на думку позивача є складовою оплати праці судді. Крім цього, з виплат допомоги на оздоровлення, які враховуються в заробіток застрахованої особи для обчислення пенсії, були сплачені єдині внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Також зазначила, що відповідно до рішень Конституційного Суду України щомісячне довічне грошове утримання судді є аналогом пенсійного забезпечення та однією з гарантій незалежності суддів, а тому допомогу на оздоровлення слід враховувати при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27.04.2018. Проти заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, наведених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю правових підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахування допомоги на оздоровлення, оскільки вказана допомога носить разовий характер та відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин, не входила до складу (структури) суддівської винагороди, із якої обчислюється таке утримання.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 263 КАС України, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази та заперечення проти них, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов встановив наступне.

ОСОБА_1, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 08.12.2016 у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області і наказом від 15.12.2016 відраховано зі штату суду. З 16.12.2016 вона перебуває на обліку в управлінні ПФУ у м. Івано-Франківську та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці.

У вересні 2017 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахування отриманої допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу в сумі 15 950,00 грн.

За наслідками розгляду такої заяви управління ПФУ у м. Івано-Франківську листом від 12.10.2017 за №2920/03 відмовило позивачу у такому перерахунку у зв'язку із тим, що матеріальна допомога на оздоровлення судді відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не відноситься до складових суддівської винагороди.

Дані обставини згідно частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" за №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453) та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" за №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402) в редакції, чинній на момент їх виникнення.

За змістом статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював свою правову позицію стосовно забезпечення гарантій незалежності суддів, в тому числі суддів, які перебувають у відставці, зокрема в рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19- рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008, від 3 червня 2013 №3-рп/2013, від 08.06.2016 №4-рп/2016.

Згідно з зазначеними рішеннями Конституційного Суду України, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу та поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є, серед іншого, надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення, в тому числі суддівської винагороди, пенсії чи щомісячного довічного грошового утримання тощо.

Суд звертає увагу, що на момент звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 за №1402-VIII.

Відповідно до п.25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, №№41-45, ст.529; 2015 рік, №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Відповідно до статті 133 Закону України №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно зі статтею 134 цього ж Закону суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Аналогічні правові приписи містяться у статтях 135, 136 Закону України №1402-VIII від 02.06.2016 "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 30.09.2016.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 141 Закону №2453-VІ і Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016, суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відтак у випадку призначення судді пенсії до правовідносин слід застосувати спеціальні нормами, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема статтю 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статтю 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в силу яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

У даному випадку, оскільки позивач обрала довічне грошове утримання судді у відставці, яке їй і було призначено із розрахунку 80 відсотків суддівської винагороди, на спірні правовідносини поширюються виключно положення Закону №2453-VI і Закону №1402-VIII.

Суддівська винагорода, в силу положень як частини 2 статті 133 Закону №2453-VI так і частини 2 статті 135 Закону №1402-VIII, складається виключно з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, враховуючи те, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди (грошового утримання судді), відноситься до разового платежу і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту судді, а тому правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

Безпідставними є доводи позивача про застосування "Інструкції зі статистики заробітної плати", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 за №5 (далі - Інструкція №5), за змістом якої допомога на оздоровлення є заохочувальною та компенсаційною виплатою, яка входить до фонду оплати праці.

Так, згідно пункту 1.1. Інструкції №5, інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Інструкція №5 не може бути застосована судом при вирішенні питання щодо визначення складу суддівської винагороди (грошового утримання судді), так як такий підзаконний нормативно-правовий акт прийнятий для визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

В той же час, у спірних правовідносин спеціальним і єдиним нормативно-правовим актом є Закон №2453-VІ, зокрема частина 2 статті 133, частини 1, 3 статті 141 такого Закону. А тому суд відхиляє посилання позивача на пункт 2.3.3 Інструкції № 5, оскільки спеціальним законом установлено імперативне обмеження щодо визначення розміру іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №333/4196/17(2-а/333/221/17).

Суд також залишає без врахування правові висновки застосування норм матеріального права, які містяться в постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, 14 листопада 2013 року, 28 листопада 2013 року і 6 листопада 2013 року (справи №№21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 відповідно) з наступних мотивів.

Зокрема, правові висновки у вказаних постановах Верховного Суду України стосуються не вирішення справ про спори з приводу перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді, а виключно перерахунку пенсій державних службовців.

Крім цього в даних постановах суду йде мова про структуру заробітної плати державного службовця відповідно до статті 33, 37 Закону України "Про державну службу", а не про склад суддівської винагороди (грошового утримання судді), визначеного статтею 133 Закону №2453-VІ.

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №749/951/17.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованість позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

За таких обставин вимога про перерахунок грошового утримання не може бути задоволена як така, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи викладене у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1: 20563188, АДРЕСА_1 76006, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську: вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя Кафарський В.В.