Справа № П/811/1160/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2018 рокусправа № П/811/1160/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Мельник В.В. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 (суддя Л.І. Хилько)

у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (Світловодське відділення) про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся з позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (Світловодське відділення) про скасування рішення.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу в травні 2017 року стало відомо про анулювання його реєстрації як платника єдиного податку. Однак жодних претензій податковий орган щодо нього про наявність порушень податкового законодавства або наявності заборгованості по сплаті податків, які б він не усунув протягом відповідного періоду, до нього не висувалося. Натомість, контролюючий орган прийняв рішення від 30.09.2016 року №12 про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку другої групи у зв'язку з наявністю податкового боргу на загальну суму 1530грн., в тому числі за податковими повідомленнями-рішеннями № від 27.09.2013 року на суму 510 грн., та № від 27.06.2014 року на суму 1020 грн. Зазначені ППР винесені через подання ним уточнюючих звітів про суми доходів, нарахованих на користь платника податків, суми утриманого з них податку за формою №-ДФ. Після адміністративного оскарження ППР № від 27.09.2013 року на суму 510 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем 29.01.2014 року. Сума штрафних санкцій згідно ППР № від 27.06.2014 сплачена позивачем 09.07.2014 року. Податкова вимога за цим ППР на направлялася. Платежі підтверджені квитанціями. Тому, станом на дату проведення перевірки 30.09.2016 року податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1530грн. був відсутній, оскільки був сплачений. Камеральна перевірка проведена контролюючим органом без повідомлення позивача, що є порушенням ПКУ. Вважає, що камеральна перевірка проведена з порушення строків, так, за ІІІ квартал 2013 року камеральна перевірка мала бути проведена не пізніше 03.05.2014 року (квитанція від 03.04.2014).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Світловодського відділення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 30 вересня 2016 року № 12 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що податковий борг погашено задовго до проведення камеральної перевірки, що підтверджується квитанціями.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем (Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що камеральною перевіркою (акт перевірки від 30.09.2016) встановлено наявність податкового боргу. Податковий борг виник через несплату штрафних санкцій на суму 510 грн. (ППР № від 27.09.2013 року) та ППР на суму 1020грн. (№ від 27.06.2014 року). Загальна сума податкового бору становить 1530грн. Наявність податкового боргу є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку. Згідно виписки Державної казначейської служби, кошти в сумі 510 грн. та 1020грн. не надходили. Вважає, що рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації є правомірним.

Учасники процесу в судове засіданні не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції дослідженні встановлено, що 30.09.2016 р. посадовою особою Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ проведена камеральна перевірка, за результатами якої складено акт №12/1300/НОМЕР_1. В ході камеральної перевірки встановлено, що станом на 30.09.2016 р. за позивачем рахується заборгованість по сплаті податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 1530,00 грн. (з серпня 2014 р.) (а.с.34-35).

На підставі акту камеральної перевірки Світловодським відділенням Олександрійської ОДПІ було прийнято рішення від 30.09.2016 р. №12 про анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку (а.с.36-37).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджуючи правильність прийняття рішення судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати рід норм податкового законодавства.

Так, згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п.75.1.1 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Пунктом 76.1 ст.76 Податкового кодексу України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Вказана вище норма зазначає, що при проведенні камеральної перевірки не є обов'язковою присутність платника податків під час проведення перевірки; також зазначена норма вказує, що не є обов'язковою згода платника податків на проведення камеральної перевірки. Натомість, дана норма не позбавляє платника податків права бути обізнаним про проведення щодо нього перевірки. однак, податковим органом цього зроблено не було.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (п.76.2 ст.76 Податкового кодексу України).

Можна погодитися з судом першої інстанції, що предметом даного виду перевірки є дані, зазначені платником у податковій звітності. Однак, з акту камеральної перевірки від 30.09.2016 р. № 12/1300/НОМЕР_1 вбачається, що в ході проведення камеральної перевірки податкова звітність позивача взагалі не перевірялася; водночас предметом даної перевірки була сплата позивачем ПДФО за 2014 рік.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно зазначив, що питання своєчасності нарахування та сплати податків та зборів не включені до переліку складових питань камеральної перевірки.

Своєчасність нарахування та сплати податків та зборів перевіряються в процесі документальної перевірки (виїзної, невиїзної), предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб'єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Підпунктами 79.1 та 79.2 ст.79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання зазначених умов в сукупності надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, з огляду на зазначені положення податкового законодавства суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковий орган приймаючи оскаржуване рішення на підставі проведеної камеральної перевірки не діяв на підставі, в межах та у спосіб наданих йому законодавством повноважень, оскільки камеральною перевіркою не передбачено питання перевірки повноти та своєчасності розрахунків з бюджетом.

Також згідно пункту 291.2 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно пункту 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Так, абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платник єдиного податку зобов'язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Положеннями пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з аналізу викладених норм слідує, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Матеріалами справи підтверджується, що камеральною перевіркою було встановлено наявність у позивача податкового боргу по сплаті податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 1530 грн. (з серпня 2014 року). Зокрема, згідно акта перевірки податковий борг виник у зв'язку з несплатою штрафних санкцій, нарахованих за подачу уточнюючих декларацій по ПДФО за 2013 рік (податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2013 р. на суму 510 грн. та № від 27.06.2014 р. на суму 1020 грн.).

Таким чином, станом на 30.09.2016 р. податковим органом встановлено наявність податкового боргу по сплаті ПДФО в сумі 1530 грн. (з серпня 2014 р.).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на думку відповідача даний борг, підтверджується випискою Державної казначейської служби за формою 412.

В той же час матеріали справи містять докази, що спростовують дане твердження відповідача. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем погашено заборгованість з ПДФО в сумі 1530 грн., в т.ч.: в сумі 510 грн. згідно квитанції № ПН 4033 від 29.01.2014 р. (а.с.10), в сумі 1020 грн. згідно квитанції № 1894 від 09.07.2014 р. (а.с.11).

Отже, висновки камеральної перевірки щодо наявності податкового боргу в сумі 1530 грн. є необ'єктивними.

Таким чином, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 р. - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017р. - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття згідно ч.1 ст. 325 КАС України 19.04.2018 та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

В силу п. 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки, встановлені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.04.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 25.04.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Л.А. Божко