Справа № 813/3291/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/3291/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

08 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

розглянувши у підготовчому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії ,-

В с т а н о в и в :

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

8 травня 2018 року судом поставлено на обговорення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивача та його представників у підготовчі засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи.

Суд при вирішення зазначеного питання виходив з наступного.

Судом встановлено, що у підготовче засідання призначене на 24 квітня 2018 року позивач та представники позивача не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою.

24 квітня 2018 року на електронну адресу суду від представника позивача - ОСОБА_3 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 у медичному закладі.

Як встановив суд із комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» та довідки від 11 трааня 2018 року, вказане клопотання не скріплене електронним цифровим підписом, а сканкопія підпису не може вважатися електронним цифровим підписом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Так, Інструкцією з діловодства в адміністративних судах України (далі - Інструкція) визначено правила ведення діловодства у Вищому адміністративному суді України, апеляційних та окружних адміністративних судах і регламентує порядок роботи з документами з моменту надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи чи архіву суду.

Зокрема, у пункті 2.2.18 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України зазначено, що для підтвердження офіційного статусу документів, отриманих електронною поштою, не скріплених електронно-цифровим підписом, або отриманих каналами факсимільного зв'язку, повинні бути надані (надіслані) їх оригінали. До підтвердження оригіналами такі документи мають статус інформаційних.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що клопотання надіслане на електронну адресу Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року до надходження його оригіналу носить лише інформаційний характер.

Статтею 167 КАС України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Так, згідно п. 6 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Втім, суд звертає увагу, що у клопотанні представник позивача ОСОБА_3 вказує, що позивач ОСОБА_1 перебуває у медичному закладі, однак не надає жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Також, слід звернути уваги, що відповідно до довіреності наявної в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 уповноважила представляти її інтереси в будь-яких органах, в тому числі у суді - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Однак, на підготовче засідання призначене на 24 квітня 2018 року представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 не з'явилися та не повідомили суд про причини неприбуття, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Водночас, суд звертає увагу, що не приймає до уваги клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, оскільки представник не надав жодного доказу в обґрунтування неможливості прибути в підготовче засідання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позивач та представники позивача були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не з'явилися на підготовче засідання з невідомих суду причин.

8 травня 2018 року представники позивача та позивач повторно не з'явилися на підготовче засідання та не повідомили суд про причини неприбуття, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого позивач отримав повістку про виклик до суду на 8 травня 2018 року ще 3 травня 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Отже, з наведеного слідує, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи на 8 травня 2018 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 6 лютого 2018 року у справі 1570/4563/12, в якій Верховний Суд зазначив, що твердження заявника, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за сім днів до судового засідання, є необґрунтованим, оскільки частина 3 статті 35 КАС України (в редакції з 17.11.2011 року) передбачає, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Вказану норму суд не порушив, оскільки повістка на засідання 10 червня 2016 року була вручена 07 червня 2016 року.

Також, Верховний Суд у вказаній ухвалі зазначив, що враховуючи, що мало місце повторне неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що позивач мав змогу забезпечити явку своїх представників в судове засідання, однак у підготовчі засідання ні позивач, ні представники позивача не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий захист упродовж розумного строку. Відповідно, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи, в тому числі, поведінки сторін.

Відтак, позивач знаючи про судове провадження, мав реальну можливість двічі прибути у судове засідання та/або забезпечити участь уповноважених представників, однак проігнорував зобов'язанням добросовісно користуватися належними процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Суд вжив усі можливі заходи щодо своєчасного розгляду та надання можливості позивачу участі у розгляді справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб'єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Враховуючи зазначене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача та його представників у підготовчі засідання.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.05.2018.

Суддя Р.М. Брильовський