Справа № 364/396/18
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 364/396/18 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко Олександр Васильович
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Лічевецького І.О.,

секретаря Левченка А.В.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Київської області від 17.04.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського СРПП № 4 Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області Савенок В.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП № 4 Володарського ВП, Сквирського ВП ГУНП в Київській області Савенок В.В. про скасування постанови серії НК № 245475 від 20.03.2018 по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 17.04.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, що 20.03.2018 року близько 12 години, позивач перебував в АДРЕСА_1, де припаркував належний йому автомобіль на тротуарі

Згідно рапорту Володарського ВП Сквирського відділу ГУНП в Київській області, який міститься в матеріалах справи, 20.03.2018 о 11:43 отримано заяву від позивача про порушення ним же правил дорожнього руху.

Після прибуття за вказаною адресою, працівниками патрульної поліції було складено постанову серії НК № 245475 від 20.03.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Вказаною постановою було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КАС України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суб'єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються позивачем, суду надано докази правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Пунктом 11.13 ПДР України передбачено, що забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під'їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Пунктом 15.10 ПДР України визначено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка; на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КпАП України, орган(посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При здійсненні провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача зазначені вимоги закону були виконані, з огляду на таке.

Позивач вказує, що ПДР України за обставин викладених в спірній постанові не порушував.

Водночас, з наданих доказів, які містяться в матеріалах справи (відеозапис з боді камери), та які відповідають вимогам ст.ст. 73-76 КАС України, вбачається встановленим факт порушення позивачем правил стоянки. Вказані докази у встановленому порядку підтверджують правомірність дій відповідача при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення. Зазначений відеозапис було досліджено судом апеляційної інстанції, який дійшов висновку про порушення позивачем правил дорожнього руху.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач надав суду докази правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оскільки доводи відповідача позивачем не спростовані, суд знаходить доведеним факт, що інкриміновановане йому правопорушення він вчинив, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності правомірно.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно вказав, що позов не підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дії представника поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України є правомірними, а підстав для скасування оскаржуваної постанови та рішення суду колегією суддів не встановлено.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, оскільки містять посилання на загальні норми закону, а також зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області від 17.04.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

(Постанову у повному обсязі складено 08.05.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя І.О. Лічевецький

Суддя В.П. Мельничук