Справа № 524/8243/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2018 року

Київ

справа №524/8243/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33546/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (головуючий суддя Дюкарєва С.В., судді - Жигилія С.П., Перцова Т.С.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Оніщенка Андрія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Оніщенка Андрія Володимировича (далі - інспектор Оніщенко А.В.), в якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора Оніщенка А.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу;

- скасувати постанову від 17 жовтня 2016 року серії АР №128203 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України);

- зобов'язати відповідача вивчити пункт 8.11.ПДР України.

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, здійснюючи розгляд справи позивача на місці зупинки автомобіля та без складання протоколу, не порушив порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем доведена правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року скасовано постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2017 року та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: скасовано постанову командира 4 роти Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Оніщенка Андрія Володимировича від 17 жовтня 2016 року серії АР № 128203 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.7.3 ПДР України; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, суд апеляційної інстанції, зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про доведеність вини позивача та наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв'язку із відсутністю, передбачених статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), доказів, які б підтверджували вчинення позивачем, вказаного у оскаржуваній постанові правопорушення.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням, третя особа звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Обґрунтовуючи касаційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції зазначило, що висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, оскільки дослідженим у суді апеляційної інстанції відеозаписом підтверджується дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а вина позивача підтверджується його власними поясненнями, зазначеними в постанові серії АР №128203 від 17 жовтня 2016 року.

Позивач скористався своїм правом та надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 жовтня 2016 року відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР №128203, якою його визнано винним за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

У постанові зазначено, що 17 жовтня 2016 року об 10 год. 50 хв. у місті Кременчук по вулиці Київській 66-г, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ИЖ 271501», здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, а саме жовтий, чим порушив пункт 8.7.3. «ґ» ПДР України.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, Управлінням патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції надано до суду відеозапис адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора Оніщенка А.В., встановив, що наданим відеозаписом не зафіксовано факт порушення позивачем вимог пункту 8.7.3 ПДР України. Відеозапис зроблено вже після зупинки позивача, в момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, під час якого, позивач заперечував факт вчинення ним порушення передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано. Таким чином, відповідач прийшов до необґрунтованого висновку про порушення позивачем пункту 8.7.3 ПДР України.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та зазначає, що згідно з статтею 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до посилання скаржника на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції не враховані письмові пояснення позивача, в яких він не заперечував вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такі пояснення є лише суб'єктивним баченням позивача проїзду ним, регульованої за допомогою світлофору, ділянки дороги та не підтверджується жодними доказами.

За приписами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості перевіряти правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, інакше, аніж на підставі встановлених ними фактичних обставин справи. При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про допущення судом апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що дозволяли б суду вийти за межі доводів касаційної скарги та слугували обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, Верховним Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 17 жовтня 2016 року серії АР №128203 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції, прийнято законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управлінням патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець