Справа № 823/1537/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Справа № 823/1537/18

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенко В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, в якій просить:

- зобов'язати, відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області повторно розглянути заяву (вх. №20048/0/5-17-СТ від 29.09.2017 року) ОСОБА_1 та видати дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Сушківської сільської ради (за межами населеного пункту), із земель запасу, зазначеній в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 №34-23-0.211-202/175-17 від 10.04.2017 з викопіюванням з плану землекористувань (на звороті).

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що на підставі статей 118, 121 Земельного кодексу України позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в адмінмежах Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Листом від 25.10.2017 №9515/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області відмовило в задоволенні його клопотання.

Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом.

Відповідачем подано відзив на позов у встановлений ухвалою суду час, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, та просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Зазначає, що розглянувши заяву позивача з проханнями надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Сушківської сільської ради (за межами населеного пункту) Уманського району Черкаської області, Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 25.10.2017 №9515/6-17 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку через відмову Сушківської сільської ради в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

До суду також подано відповідь на відзив, в якій позивач не погодився з жодним доводом відповідача, зазначивши їх безпідставними та просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Керуючись положеннями ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд постановив ухвалу від 10.05.2018, із занесенням до протоколу судового засідання, про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області із заявою за вхідним номером 20048/0/5-17-СГ від 29.09.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Сушківської сільської ради (за межами населеного пункту) Уманського району Черкаської області.

Листом від 25.10.2017 №9515/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило позивача, що відповідно до п. 2.1 рішення колегії Державного агентства земельних ресурсів України від 14.10.2014 № 2/1 «Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності Головними управліннями Держземагентства в областях надсилаються органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до листа Сушківської сільської ради від 17.10.2017 №09-06/311 сільська рада вважає за необхідне відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні погодження на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області вважає, що позитивне вирішення зазначеного в заяві питання не є можливим.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України 28 червня 1996 року, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1, частини 2, пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом положень пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частина 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених вище норм Земельного кодексу України слідує, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Щодо посилання відповідача на рішення колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014, суд зазначає наступне.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Отже, нормами Конституції України визначено, що виключно законами встановлюються права людини і громадянина. Відповідно, обмеження прав, які визначені законом, не можуть встановлюватись підзаконним нормативно-правовим актом.

Суд звертає увагу, що законом передбачені чіткі межі повноважень державних органів під час проходження процедури оформлення у власність земельної ділянки.

В той же час, відповідно до пунктів 2.1, 2.3 рішення колегії Держземагентства України «Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» №2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що підзаконним нормативно-правовим актом, а саме: рішенням колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014, обмежено існуючі права громадян на одержання у власність земельних ділянок, а також надано органам державної влади та місцевого самоврядування повноваження, які не передбачені Земельним кодексом України.

Більш того, у відповідності до вимог пункту 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 3 наведеного Указу Президента України визначено, що нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно із пунктом 3 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28 грудня 1992 року, на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це субєктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Всупереч наведених вимог Указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України, наказ Держземагентства України №328 від 15.10.2014 не зареєстрований у встановленому порядку, хоча передбачає обмеження існуючих прав громадян у вигляді ускладнення процедури отримання у власність земельної ділянки.

За таких обставин, наказ Держземагентства України №328 від 15.10.2014 не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, Сушківська сільська рада листом від 17.10.2017 №09-06/311 повідомила Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області про необхідність відмови позивачу в наданні погодження на надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Дослідивши лист Сушківської сільської ради від 17.10.2017 №09-06/311, суд встановив, що останній не містить мотивованих заперечень стосовно відмови в погодженні на розроблення документації із землеустрою, які безпосередньо передбачені законом, у тому числі ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі субєкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, заважаючи, що позивач подав усі необхідні документи для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки, то Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області безпідставно відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Щодо зобов'язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту із землеустрою суд зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачем не враховано, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, діяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за Головним управлінням, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Право надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні є дискреційним повноваженням, а тому задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже за даних обставин у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 139, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (20300, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) від 29.09.2017 №20048/0/5-17-СГ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га в адміністративних межах Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) на користь ОСОБА_1 (20300, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко