Справа № 800/129/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2018 року

Київ

справа №800/129/16

адміністративне провадження №П/9901/80/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Берназюка Я.О.,

суддів: Анцупової Т.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мишковець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 800/129/16

за позовом ОСОБА_1

до Президента України

третя особа Голова Вищої ради правосуддя Бенедисюк Ігор Михайлович

про визнання незаконним та скасування Указу Президента України № 50/2016 від 16 лютого 2016 року (в частині звільнення його з посади судді),

ВСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

21 лютого 2016 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України (далі за текстом - відповідач) в якому просить:

Указ Президента України № 50/2016 від 16 лютого 2016 року (далі за текстом - Указ № 50/2016) визнати незаконним та скасувати в частині звільнення з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_1, у зв'язку з порушенням присяги судді.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА, ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА ТА ПОЯСНЕНЬ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що виданий відповідачем Указ підлягає скасуванню через невідповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спору), виходячи з наступних мотивів та обставин. По-перше, безсторонність відповідача у виданні оскарженого Указу за суб'єктивним критерієм особистих переконань та заінтересованості презюмується. Проте в контексті способу прийняття рішень щодо встановлення фактів, які начебто свідчать про порушення суддею присяги, дотримання права судді на відповідь на скаргу, що надійшла в ході виконання ним своїх судових і професійних обов'язків, за об'єктивним критерієм побоювання в упередженості у виданні оскарженого Указу викликають обґрунтовані сумніви у такій безсторонності. По-друге, відповідно до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спору) Президент України видає указ про звільнення судді з посади на підставі подання Вищої ради юстиції після розгляду на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції» питання про встановлення фактів, що свідчать про порушення суддею присяги. Крім того, позивач зазначає, що рішення Вищої ради юстиції про внесення подання про звільнення судді з посади оскаржене в іншій адміністративній справі на предмет його необґрунтованості внаслідок його прийняття без врахування критеріїв дотримання розумного строку розгляду цивільної справи за практикою Європейського Суду з прав людини і без врахування навантаження та створених судді умов праці, що мають значення для висновку про форму та ступінь вини позивача і об'єктивну можливість виконати покладений на нього обов'язок. По-третє, відповідно до пункту 17 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями № 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, дотримання права судді на відповідь на скаргу, що надійшла в ході виконання ним своїх судових і професійних обов'язків, забезпечує його участь у процесі прийняття рішення з приводу притягнення до дисциплінарної відповідальності і припинення публічної служби, гарантією якої належить визнати право на судовий захист за статтею 55 Конституції України. На підставі викладеного позивач вважає, що його право на публічну службу та охоронювані законом інтереси в незалежності у своїй професійній діяльності будуть захищені, а завдання адміністративного судочинства виконані, лише шляхом визнання незаконним та скасування Указу Президента України в частині, що стосується особисто позивача.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги позову, і просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у запереченні від 13 березня 2017 року та відзиві на позовну заяву від 25 січня 2018 року. Свою позицію він обґрунтував тим, що на момент видання Указу № 50 та на час розгляду цієї справи рішення Вищої ради юстиції, на підставі якого внесено подання Президентові України про звільнення позивача, було та є чинним. При цьому, ухвалою суду від 03 березня 2016 року провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Вищого адміністративного суду України у справі № П/800/518/15 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення ВРЮ від 03 грудня 2015 року про внесення подання Президенту України про звільнення позивача. Постановою Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у вказаній вище справі відмовлено у задоволенні заяви позивача про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. Таким чином, видаючи Указ № 50, Президент України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а позивач, у свою чергу, не довів факту порушення Главою держави його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у запереченнях та відзиві на позов, та просила суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа - Голова Вищої ради правосуддя Бенедесюк Ігор Михайлович в своїх поясненнях на адміністративний позов (від 03 березня 2016 року, додаткових поясненнях від 13 березня 2016 року, поясненнях від 08 вересня 2017 року та поясненнях від 23 січня 2018 року) зазначає, що Вищою радою юстиції на своєму засіданні 03 грудня 2015 року прийнято колегіальне рішення № 925/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги». 25 січня 2016 року до Президента України було направлене відповідне подання за підписом Голови Вищої ради правосуддя, як того вимагала стаття 21 Закону України «Про вищу раду юстиції». Крім того, зазначає, що законність дій і рішень Вищої ради юстиції підтверджується постановою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2016 року та постановою Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року, якими ОСОБА_1 у задоволенні заяви щодо оскарження рішення № 925/0/15-15 відмовлено. Також, просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю. Третя особа у судове засідання не з'явився.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Розгляд справи Вищий адміністративний суд України не закінчив.

У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) передбачено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності й Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Згідно з пунктом 5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів у складі: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.

Верховний Суд ухвалою від 09 січня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 05 лютого 2018 року о 16.00 год.

02 лютого 2018 року суддя Гриців М.І., до початку судового розгляду справи по суті, подав заяву про самовідвід.

02 лютого 2018 року Верховний Суд ухвалою постановив наступне: заяву судді Гриціва М.І. про самовідвід від 02 лютого 2018 року задовольнив; відвів суддю Гриціва М.І. від розгляду справи № 800/129/16 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа голова Вищої ради юстиції Бенедисюк Ігор Михайлович про визнання незаконним та скасування Указу Президента України № 50/2016 від 16 лютого 2016 року (в частині звільнення його з посади судді).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів у складі: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Анцупової Т.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Мороз Л.Л.

05 лютого 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 05 березня 2018 року о 15.00 у зв'язку із неявкою позивача.

05 березня 2018 року позивач в судовому засіданні подав заяву про відвід судді Мороз Л.Л.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року було вирішено передати заяву позивача про відвід судді Мороз Л.Л. на автоматизований розподіл для визначення у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою.

12 березня 2018 року за наслідками автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1 про відвід судді, визначеної для розгляду цієї справи у складі колегії (Мороз Л.Л.) передано на розгляд судді Верховного Суду Хохуляку В.В.

13 березня 2018 року ухвалою судді Верховного Суду Хохуляка В.В. вирішено відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відведення судді Мороз Л.Л. від розгляду адміністративної справи № 800/129/16 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа голова Вищої ради юстиції Бенедисюк Ігор Михайлович про визнання незаконним та скасування Указу Президента України від 16 лютого 2016 № 50/2016 (в частині звільнення його з посади судді).

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2018 року провадження у справі поновлено.

02 квітня 2018 року в судовому засіданні судом відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю представника позивача ОСОБА_2 та клопотання від 06 лютого 2018 року про перехід до загального позовного провадження у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Також, 02 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду в судовому засіданні судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача від 06 лютого 2018 року про зупинення провадження у справі № 800/129/16 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2018 року у справі № 800/518/15 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання незаконним та скасування рішення.

02 квітня 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 23 квітня 2018 року 2018 року о 15.00., однак, судове засідання не відбулося через тимчасову непрацездатність судді Верховного Суду Бучик А.Ю., і було перенесено на 07 травня 2017 року о 12.30 год.

07 травня 2018 року в судовому засіданні було відмовлено в задоволенні заяви позивача від 23 квітня 2018 року у зв'язку з її невідповідністю вимогам частини першої статті 47 та частини четвертої-п'ятої статті 172 КАС України.

IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Указом Президента України від 11 жовтня 2010 року № 950/2010 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська строком на п'ять років.

19 лютого 2015 року до ВРЮ надійшло рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 лютого 2015 року № 66/дп-15 про направлення рекомендації для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1. з підстав, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України (за порушення присяги). Зазначене рішення було обґрунтовано тим, що суддя ОСОБА_1. не вжив заходів щодо своєчасного розгляду справи № 200/1-7709/13-ц понад чотири роки, що значно перевищує строк, встановлений законом, безпідставно перешкоджає стороні в ознайомленні з матеріалами справи та не направляє справу до експертної установи. Допущені суддею порушення Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі за текстом - ВККС) визнала істотними, встановила, що вони мають систематичний характер, вказують на несумлінне ставлення судді до своїх посадових обов'язків, суттєво обмежують права громадян на судовий захист, створюють учасникам процесу перешкоди у доступі до правосуддя, порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.

03 грудня 2015 року Вища рада юстиції на своєму засіданні прийняла колегіальне рішення № 925/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги». Рішення мотивовано тим, що встановлені під час перевірки обставини дають підстави констатувати умисне затягування суддею ОСОБА_1. строків розгляду справи понад строки, визначені законом, що свідчить про обґрунтованість висновку ВККС щодо порушення суддею ОСОБА_1. присяги у контексті чинних (на момент розгляду ВККС дисциплінарної справи щодо судді) законів України «Про Вищу раду юстиції» та «Про судоустрій і статус суддів». При цьому Вища рада юстиції визначила, що встановлені ВККС порушення судді ОСОБА_1., допущені під час розгляду справи № 200/17709/13-ц, є грубими, а його дії та бездіяльність такими, що призвели до порушення права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованого як національними, так і міжнародними правовими актами.

25 січня 2016 року до Президента України було направлено відповідне подання за підписом Голови Вищої ради юстиції, як того вимагала стаття 21 Закону України «Про Вишу раду юстиції».

16 лютого 2016 року, на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 925/0/15-15 від 03 грудня 2015 року, Указом Президента України № 50/2016 ОСОБА_1, відповідно до пункту 5 частини п'ятою статті 126 Конституції України було звільнено з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги.

Рішення Вищої ради юстиції від 03 грудня 2015 року № 925/0/15-15 було оскаржене ОСОБА_1 до Вищого адміністративного суду України, а у цій справі, за клопотанням представника позивача, провадження було зупинене ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2016 року до набрання законної сили рішення у справі № П/800/518/15 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 03 грудня 2015 року № 925/0/15-15 про внесення подання Президенту України.

Пстановою Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року судом відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання незаконним та скасування рішення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_1 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України.

Постановою Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2017 року, за клопотанням представника відповідача від 23 лютого 2017 року, провадження у справі поновлено у зв'язку з прийняттям Верховним Судом України 13 грудня 2016 року постанови про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року у справі № П/800/518/15.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо законності Указу Президента України від 16 лютого 2016 року № 50/2016, яким ОСОБА_1, відповідно до пункту 5 частини п'ятою статті 126 Конституції України було звільнено з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги.

V. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушенням ним присяги судді. Перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом (частина перша статті 128 Конституції України в зазначеній редакції).

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення; Закон втратив чинність на підставі Закону № 1798-VIII від 21 грудня 2016 року) Вища рада юстиції вносить подання Президенту України про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад. Статтею 32 цього Закону встановлено, що питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України відповідного висновку або за власною ініціативою. Порушенням суддею присяги є: вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів; недотримання суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом; порушення морально-етичних принципів поведінки судді.

Частинами другою - четвертою статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що факти, які свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції. Звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України "Про Вищу раду юстиції". На підставі подання Вищої ради юстиції Президент України видає указ про звільнення судді з посади.

VI. ОЦІНКА СУДУ

Розглядаючи цю справу, суд оцінює оскаржуване рішення Президента України на відповідність статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, а також вимогам інших законів.

Суд, вивчивши доводи позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, дійшов таких висновків.

Вирішення Президентом України питання щодо достатності підстав для звільнення судді з посади на підставі подання Вищої ради юстиції є його дискреційним повноваженням, оскільки Конституцією або законами України не встановлено, зокрема процедуру розгляду Президентом України подання про звільнення судді, яка б передбачала обов'язкову перевірку підстав для звільнення судді, зазначених у поданні ВРЮ.

Суд звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї (CASE OF PEDERSEN AND BAADSGAARD v. DENMARK (Application no. 49017/99)).

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідача стало рішення Вищої ради юстиції № 925/0/15-15 від 03 грудня 2015 року «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги».

Суд вважає, що при наявності подання Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, доводи позивача про обов'язок Президента України здійснити заходи щодо перевірки цього подання на предмет його законності, обґрунтованості та справедливості не ґрунтуються на нормах законодавства.

Питання щодо перевірки наявності підстав для звільнення судді у зв'язку з порушенням ним присяги вирішувала Вища рада юстиції. Саме цей орган здійснював необхідну перевірку для встановлення факту порушення суддею присяги та приймав відповідне рішення.

Суд наголошує, що законність та обґрунтованість рішення Вищої ради юстиції від 03 грудня 2015 року № 925/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги» була встановлена судом (справа № П/800/518/15).

Указ Президента України № 50/2016 від 16 лютого 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 виданий в межах повноважень Президента України, на підставі та в порядку, що встановлені Конституцією та законами України, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Порушення присяги судді, як підстава, з якої був звільнений ОСОБА_1, було конституційною підставою для звільнення судді станом на 16 лютого 2016 року. Виключення цієї підстави Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ не може вплинути на юридичну оцінку Указу № 50/2016 від 16 лютого 2016 року, оскільки юридична оцінка акта визначається його відповідністю правовим нормам, чинним на момент його прийняття.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на недоліки рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 66/дп-15 від 05 лютого 2015 року «Про направлення рекомендації для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1. з підстав, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України (за порушення присяги)» та рішення Вищої ради юстиції № 925/0/15-15 від 03 грудня 2015 року «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги» колегія суддів наголошує, що дані рішення не були предметом оскарження у цій справі, однак їх законність та обґрунтованість, зокрема, була перевірена та встановлена у адміністративній справі № П/800/518/15 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання незаконним та скасування рішення.

При цьому суд звертає увагу на намагання позивача перенести в адміністративну справу № 800/129/16, яка розглядається цією колегією Верховного Суду, вже завершений судовий спір по адміністративній справі № 800/518/15 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 03 грудня 2015 року № 925/0/15-15 про внесення подання Президенту України. Про це, зокрема, свідчить заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 23 квітня 2018 року.

Позивач цією заявою фактично намагається змінити предмет та підстави позову у справі № 800/129/16, зокрема, просить встановити відсутність повноважень Голови Вищої ради юстиції, Бенедесюка Ігора Михайловича, направляти Президентові України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді без прийняття такого подання на засіданні Вищої ради юстиції.

В задоволенні зазначеної заяви судом було відмовлено, у зв'язку із порушенням позивачем строків, визначених частиною першою статті 47 КАС України, та порядку об'єднання в одне провадження позовних вимог, передбаченого частинами четвертою-п'ятою статті 172 КАС України.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на те, що в результаті дій третьої особи та виданням відповідачем оскаржуваного рішення він був позбавлений права доступу до суду, гарантованого статтею 55 Конституції України, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач скористався цим правом шляхом оскарження рішення Вищої ради юстиції від 03 грудня 2015 року № 925/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги» до Вищого адміністративного суду України (справа № П/800/518/15). Крім того, свідченням відсутності порушення цього конституційного права є цей судовий процес, в якому позивачем оскаржене рішення відповідача від 16 лютого 2016 року № 50/2016 (в частині звільнення його з посади судді).

Аналогічні правові позиції щодо дисциплінарної відповідальності суддів висловленні в рішеннях Великої Палати Верховного Суду (Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 11-66сап18, суддя-доповідач Саприкіна І. В.; Постанова від 25 квітня 2018 року у справі № 800/328/17 (П/9901/136/18), суддя-доповідач Саприкіна І. В.).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Не дають приводів для визнання незаконним Указу № 50 також інші зазначені у позовній заяві аргументи позивача, оскільки вони не применшують і не змінюють основних правових висновків та мотивів цього рішення Касаційного адміністративного суду.

Суд, також, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що Указ Президента України № 50/2016 від 16 лютого 2016 року відповідає статті 19 Конституції України, статті 2 КАС України та вимогам інших законів.

Враховуючи викладене вище позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5, 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України, третя особа Голова Вищої ради правосуддя Бенедисюк Ігор Михайлович про визнання незаконним та скасування Указу Президента України № 50/2016 від 16 лютого 2016 року (в частині звільнення його з посади судді) відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Головуючий суддя Я.О. Берназюк

Судді: Т.О. Анцупова

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Повне рішення суду складено 10 травня 2018 року.