Справа № 743/361/18
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/361/18 Головуючий у І інстанції - Павленко О.В. Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка Володимира Володимировича, Чернігівської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Ріпкінського районного суду Чернігівської області з позовом до Заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка Володимира Володимировича, Чернігівської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вказаною постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 469, ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України. Проте при розгляді справи щодо нього відповідачами не було враховано обставин, які виключають його відповідальність.

Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Заступника начальника Чернігівської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка Володимира Володимировича (місцезнаходження: проспект Перемоги, 6, м. Чернігів, ) та Чернігівської митниці ДФС України (місцезнаходження: проспект Перемоги, 6, м. Чернігів, ) про скасування постанови у справі про порушення митних правил залишити без задоволення, а постанову Заступника начальника Чернігівської митниці ДФС начальника управління митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка Володимира Володимировича, в справі про порушення митних правил № 0205/10200/18 від 02.03.2018 року - без змін.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Свої вимоги обгрунтовує тим, що, його безпідставно притягнуто до відповідальності, оскільки йому ніхто не роз'яснював змісту його дій, а також змісту документів, які він підписував. Відтак, автомобілем він не користується, особисто через кордон його не перевозив, а знаходився в автомобілі в якості пасажира, а особи, на прохання яких він підписував документи, його "підставили".

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що з копії довіреності від 31.10.2017 року встановлено, що ЗАТ "Домла" в особі керівника ОСОБА_5., який діє на підставі статуту, уповноважив ОСОБА_1, користуватися, в тому числі виїжджати за кордон, належним йому автомобілем «KIA CEED», № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію ТЗ номер НОМЕР_4.

За даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, 04.11.2017 року автомобіль марки «KIA CEED», № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, в режимі транзиту під керуванням ОСОБА_4, здійснив виїзд за межі кордону України. В той же день, але ОСОБА_1 на автомобілі марки «KIA CEED», № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 здійснено в'їзд на територію України в режимі транзит.

З протоколу про порушення митних правил № 0205/10200/18 від 15.02.2018 року вбачається, що за результатами перевірки, проведеної управлінням протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Чернігівської митниці ДФС, встановлено, що 04.11.2017 року через митний пост "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС ОСОБА_1 ввіз на митну територію України автомобіль марки «KIA CEED», № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, у митному режимі "Транзит", та у встановлений ст. 95 МК України термін (до 10 днів) не вивіз вказаний транспортний засіб за межі митної території України. У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що дійсно, на прохання невідомої йому особи за винагороду 04.11.2017 року він через п/п "Нові Яриловичі" ввіз на митну територію України вищезазначений транспортний засіб та віддав його цій особі. Тому, де знаходиться автомобіль, йому не відомо.

Із зазначеним протоколом позивач був ознайомлений, отримав його копію, а також повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис у протоколі.

Згідно постанови в справі про порушення митних правил № 0205/10200/18 від 02.03.2018 року, вбачається, що Заступником начальника Чернігівської митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненком В.В., за вказаним фактом ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушень митних правил, передбачених ч. 3 ст. 469, ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Пунктом першим ст. 320 Митного кодексу України встановлено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Визначення митного режиму "транзит" міститься у ст. 90 Митного кодексу України та означає митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частиною першою ст. 73 Митного кодексу України умови перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у відповідному митному режимі, обмеження щодо їх використання, застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами України з питань державної митної справи та у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Строки транзитних перевезень передбачено у ст. 95 Митного кодексу України та встановлюються для автомобільного транспорту - 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Відповідно до частини третьої ст. 369 Митного кодексу України видача без дозволу органу доходів і зборів або втрата товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини другої ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що за результатами розгляду справи щодо позивача застосовано стягнення у вигляді штрафу в межах санкції частини третьої ст. 369 Митного кодексу України.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що, надаючи ОСОБА_4 свій паспорт, на своє запитання отримав від нього відповідь про відсутність у їх діях кримінального правопорушення. Після отримання 04.11.2017 року ОСОБА_4 паспорту позивача, він привіз його на митний пункт пропуску «Нові Яриловичі» і там він в зоні митного контролю не покидав автомобіль та сидів на пасажирському сидінні. ОСОБА_4 сам пішов до посадових осіб митного посту і повернувшись з одним із них, показав йому два екземпляри довіреності, в яких запропонував позивачу поставити підпис про отримання. Надалі ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля, привіз позивача додому. Більше ані ОСОБА_4, ані директора ЗАТ «Домла» ОСОБА_5., ані довіреності, ані автомобіля позивач не бачив. Зазначає, що автомобілем «KIA CEED» він особисто не користувався, ним не керував, і взагалі керувати автомобілем не вміє і посвідчення водія не має. Крім того, 31.10.2017 року, в день видачі довіреності, у АДРЕСА_2 позивач не перебував. Тому, вважає, що довіреність на його ім'я було сфальсифіковано ОСОБА_4 не 31.10.2017 року, а 04.11.2017 року за участю працівників митного посту «Нові Яриловичі». Вважає, що оскаржена ним постанова в справі про порушення митних правил є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до частини першої ст. 460 Митного кодексу України позивач звільняється від адміністративної відповідальності, адже в даному випадку вчинення ним правопорушення митних правил здійснено внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Згідно з частиною першою ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої ст. 460 Митного кодексу України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб є тими обставинами, за наявності документального підтвердження яких особа (суб'єкт правопорушення) не підлягає адміністративній відповідальності за окремі порушення митних правил, з-поміж них - порушення, передбачені частиною третьою ст. 469, ст. 470 Митного кодексу України.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження протиправних дій третіх осіб, внаслідок яких позивачем вчинено правопорушення митних правил.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача, що він не має нести відповідальність, оскільки не обізнаний у значенні тих дій, що здійснював, а також, що в його розпорядженні автомобіль не перебуває, не заслуговують на увагу, оскільки незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, що узгоджується з положеннями ст. 68 Конституції України.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржена позивачем постанова відповідача - Заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка Володимира Володимировича прийнята у межах повноважень і в спосіб, передбачений чинним законодавством, а отже, підстави для задоволення адміністративного позов відсутні.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач просить за результатами розгляду апеляції постановити окрему ухвалу з метою усунення виявлених причин та умов, що сприяють порушенню митних правил на пункті пропуску «Нові Яриловичі». В апеляційній скарзі позивачем зазначено, що порушення, які допустили ОСОБА_4, ОСОБА_5. та посадові особи митного пункту пропуску «Нові Яриловичі» містять ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої ст. 324 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

А згідно з частинами першою та другої ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали щодо відповідачів, оскільки ані судом першої, ані апеляційної інстанції не встановлено порушення закону суб'єктом владних повноважень у даному випадку, у той час, як твердження позивача про такі порушення грунтуються лише на припущеннях та домислах та свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Більш того, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу позивача щодо наявності у нього права на звернення до правоохоронних органів України з відповідною заявою та повідомлення про можливе кримінальне правопорушення з боку третіх осіб щодо нього.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Ю.А. Ісаєнко

Текст постанови складено 10.05.2018 року.