Справа № 816/1057/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1057/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання - Панькіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про:

- визнання незаконним та скасування рішення від 11.10.2017 №4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2

- зобов'язання повторно розглянути надані документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2;

- зобов'язання видати ОСОБА_2 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що документи щодо надання йому статусу учасника бойових дій неодноразово направлялися ГУНП в Полтавській області до Комісії МВС, але були повернуті на доопрацювання, і лише 17.03.2018 Комісією МВС за результатами розгляду матеріалів позивача прийнято рішення № 1/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, яке оскаржено ОСОБА_2 до суду. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 у справі 816/1113/17 визнано рішення Комісії МВС від 17.03.2018 № 1/VI/XVII/1 протиправним та зобов'язано повторно розглянути питання про надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій. 11.10.2017 Комісією на виконання постанови суду повторно розглянуто документи щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій та за результатами такого розгляду оскаржуваним рішенням повторно відмовлено ОСОБА_2 у наданні статусу учасника бойових дій. Вважає рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій незаконним, вказуючи на те, що ним надано належні і достатні документи для визнання його учасником бойових дій.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 відкрито провадження у справі № 816/1057/18 та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи.

20.04.2018 відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на не порушення прав позивача, оскільки у направлених на розгляд Комісії матеріалах щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 були відсутні достатні докази безпосередньої участі останнього у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, а також докази участі у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, що було б підставою для надання йому статусу учасника бойових дій. З огляду на викладене відповідач вважає рішення правомірним і таким, що не підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, у відзиві на позов просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали позовної заяви, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 під час проходження служби в органах внутрішніх справ України на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 01.07.2015 № 400 о/с дск з 03.07.2015 строком на сорок п'ять діб був відряджений до ГУМВС України в Харківській області та зони проведення антитерористичної операції з метою належного виконання завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом" та організації заходів щодо встановлення осіб, причетних до вчинення тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, у т.ч. проти державності, а також забезпечення діяльності фільтраційних пунктів і блокпостів на території Харківської області.

На виконання вказаного наказу позивачу видано посвідчення про відрядження від 02.07.2015 № 322, згідно з яким термін відрядження становив 45 днів з 03.07.2015 до 15.08.2015, і яким ОСОБА_2 відряджено до Харківської області та зони АТО на територію Донецької та Луганської областей.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 № 227 капітана міліції ОСОБА_2 визнано таким, який у період із 02.07.2015 по 15.08.2015 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

15.08.2015 Ізюмським міськвідділом ГУМВС України в Харківській області видано ОСОБА_2 довідку про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

04.02.2016 ГУМВС України у Полтавській області видано ОСОБА_2 довідку про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Подані, у тому числі ОСОБА_2, документи, необхідні для надання статусу учасника бойових дій (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413), були опрацьовані в управлінні кадрового забезпечення та надіслані на розгляд уповноваженої комісії за вих. № 19 дск/115/12/01-2016 від 05.02.2016.

За результатами розгляду документів Комісією МВС прийнято рішення про повернення частини матеріалів на доопрацювання, в тому числі, відносно позивача, які надіслано супровідним листом № 1101 дск/12/2/2/03-2016 від 04.04.2016.

Після доопрацювання управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Полтавській області повторно направлено матеріали у тому числі і позивача, за вих. № 87 дск/115/12/01/12-2016 дск від 20.04.2016.

Після повторного розгляду Комісією (протокол засідання № 7 від 24.06.2016) вдруге повернуто матеріали, в тому числі позивача, на доопрацювання супровідним листом № 2536дск/12/1/2/03-2016 від 19.07.2016.

Супровідним листом від 08.12.2016 № 204/дск/115/12/01/12-2016 ГУНП в Полтавській області направлено доопрацьовані матеріали ОСОБА_2 для розгляду Комісією та вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій /а.с. 59/.

За результатами такого розгляду Комісією МВС прийнято рішення від 17 березня 2017 року № 1/VI/XVII/1, яким відмовлено ОСОБА_2 в наданні статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не вирішення питання про визнання його учасником бойових дій з моменту отримання документів, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 у справі №816/1113/17, яка набрала законної сили 29.09.2017, адміністративний позов ОСОБА_2 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, третя особа - Головне управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 17 березня 2017 року № 1/VІ/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2. Зобов'язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зобов'язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни подати до суду звіт про виконання даної постанови в місячний термін з дня набрання постановою суду законної сили.

За результатами судового розгляду встановлено, що Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 у справі №816/1113/17 повторно розглянула документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій та прийняла рішення від 11.10.2017 №4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2

У вказаному рішенні зазначено наступні підстави для його прийняття:

1. Абзац 3 пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413;

2. Пункти 2, 4 розділу ІІ Положення про комісію МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 № 868, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20.09.2016 за № 1271/29401.

Не погоджуюсь із такою відмовою та вважаючи своє право на отримання статусу учасника бойових дій порушеним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із такого.

У відповідності до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначено Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. N 413

Абзацом 2 пункту 2 Порядку №413 встановлено, що статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

При цьому, пунктом 3 Порядку № 413 визначено, що райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Пунктом 6 Порядку № 413 передбачено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов'язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

За змістом пункту 5 Порядку № 413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається, зокрема: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС.

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 26 серпня 2016 року N 868 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2016 р. за N 1271/29401 /надалі - Положення N 868/, Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - Комісія) утворюється в апараті МВС наказом МВС з метою реалізації заходів, пов'язаних із наданням статусу учасника бойових дій, учасника війни працівникам МВС.

Розділом ІІ Положення №868 визначено основні завдання та права Комісії, зокрема, з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право: 1) вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; 2) заслуховувати у разі потреби працівників МВС, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів; 3) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), документи зі спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання; 4) брати до уваги докази, пропозиції та рекомендації комісій, створених в центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України, під час вивчення матеріалів щодо надання статусу учасника війни працівникам МВС; 5) повертати документи керівникам підрозділів для подальшого доопрацювання; 6) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни; 7) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій, учасника війни; 8) повторно розглядати за рішенням Міністра внутрішніх справ України (особи, яка виконує його обов'язки) питання про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни особам, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.

Отже, основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, розгляд питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 6 і 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, учасника війни в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) (пункт 3 Розділу ІІ Положення №868).

Також, пунктом 4 Положення №868 передбачено, що Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі:

відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення;

виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

При цьому, Розділом ІІІ Положення №868 врегульовано особливості надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції, а саме, Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: 1) безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; 2) направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; 3) перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Підтвердними документами для прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.

Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника війни на підставі документів про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України), а також документів про направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

З аналізу наведених норм слідує, що діючим законодавством України визначено чіткий та послідовний порядок вирішення Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни питання щодо надання особі статусу учасника бойових дій або статусу учасника війни, у зв'язку з його участю у проведенні антитерористичної операції.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення від 11.10.2017 №4/VI/XVII/1 прийнято Комісією МВС за результатами розгляду, зокрема, наступних документів: витягу з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області від 01.07.2015 № 400 о/с дск «Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області на блокпости фільтраційних пунктів на території Харківської області та зони проведення антитерористичної операції», довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.02.2016 № 513/115/01/12-2016; посвідчення про відрядження № 322, виданого ОСОБА_2; витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 № 227.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 під час проходження служби в УМВС України в Полтавській області на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 01.07.2015 № 400 о/с дск, посвідчення про відрядження № 322, з 03.07.2015 по 15.08.2015 (сорок п'ять діб) відряджався до ГУМВС України в Харківській області та зони проведення антитерористичної операції.

Згідно посвідчення про відрядження № 322 позивач прибув до м. Ізюм 03.07.2015, а з 01.08.2015 вибув з м. Ізюм, та з 01.08.2015 по 06.08.2015 та з 07.08.2015 по 11.08.2015 перебував на території міст Слов'янськ та Краматорськ Донецької області.

Вказані обставини підтверджуються також книгою нарядів по антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей співробітників УМВС України в Полтавській області за період з 03.07.2015 по 15.08.2015, оригінал якої досліджений судом в ході судового розгляду та копію долучено до матеріалів справи, із якої вбачається перебування позивача у нарядах на блокпостах у містах Слов'янськ та Краматорськ Донецької області.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Таким чином позивач 11 днів перебував у службовому відрядженні безпосередньо в районах антитерористичної операції, що не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство України не містило обов'язкових вимог щодо тривалості періоду перебування особи в зоні АТО, необхідної для надання такій особі статусу учасника бойових дій.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 № 227 капітана міліції ОСОБА_2 визнано таким, який у період із 02.07.2015 по 15.08.2015 перебував у складі сил та засобів, що залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Довідкою Головного управління Національної поліції в Полтавській області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.02.2016 № 513/115/01/12-2016 підтверджено безпосередню участь ОСОБА_2 в антитерористичній операції відповідно до пункту 6 Порядку № 413.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував в зоні проведення АТО та брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період її проведення і подані на розгляд Комісії МВС документи містили достатні докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.

Суд не бере до уваги доводи відповідача з посиланням на роз'яснення Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 20.03.2017 № 33/5-2217, оскільки вони носять суто інформаційний та рекомендаційний характер, не має ознак нормативно-правового акту, а тому не може регулювати порядок прийняття рішення про встановлення статусу учасника бойових дій.

Суд також критично оцінює доводи відповідача про відсутність підстав для надання позивачу статусу учасника бойових дій з посиланням на лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 31.07.2017 № 33/7-6656 та архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 26.07.2017 №23/3-873, оскільки на розгляд Комісії надавалися документи про направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, які за приписами пункту 4 Порядку № 413 є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, а саме: витяг з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області від 01.07.2015 № 400 о/с дск "Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області на блокпости фільтраційних пунктів на території Харківської області та зони проведення антитерористичної операції", довідка Головного управління Національної поліції в Полтавській області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.02.2016 № 513/115/01/12-2016; посвідчення про відрядження № 322, видане ОСОБА_2; витяг з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 № 227.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Всупереч вимог даної статті, відповідач не довів та не обґрунтував суду правомірність прийнятого відносно позивача оскаржуваного рішення.

Інших порушень законодавства, які б могли перешкодити у наданні ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій в оскаржуваній відмові, окрім тих, яким судом надана правова оцінка вище відповідачем не наведено.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій, викладена у рішенні від 11.10.2017 №4/VI/XVII/1, не ґрунтується на вимогах законодавства, а також повно та всебічно встановлених обставинах, які мали значення для прийняття такого рішення.

З метою захисту та недопущення порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення від 11.10.2017 №4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2, зобов'язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 та зобов'язання видати ОСОБА_2 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання статусу учасника бойових дій є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про зобов'язання прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 та зобов'язання видати ОСОБА_2 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відносно стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, договору про надання правової допомоги від 01.10.2017, додаткової угоди від 01.10.2017 до договору про надання правової допомоги.

Надаючи оцінку зазначеним документам суд вважає їх такими, що не відповідають вимогам частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Так, надана суду копія додаткової угоди містить лише загальну вартість наданих послуг і не містить їх детального опису (розрахунку витраченого адвокатом часу, вартості години роботи тощо).

Акт здачі - приймання наданих послуг, доказів оплати за надані послуги позивачем також не надано.

Беручи до уваги те, що матеріали справи не містять документального підтвердження кількості фактично відпрацьованих представником позивача годин, обсягу наданих ним послуг, оплати за надані такі послуги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни ( вул. Богомольця, 10, Мсп601, Центральна Частина Києва, Київ, 01601 ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 11 жовтня 2017 року №4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2.

Зобов'язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 квітня 2018 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва