Справа № 804/2000/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Справа № 804/2000/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради про визнання протиправної бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивачі) з адміністративним позовом до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради (далі - відповідач) в якому просили:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради в частині не направлення інформаційного запита ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 11 грудня 2017 року № 01-04/928 та від 11 грудня 2017 року № 01-04/929 належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
- визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради не зазначення у листі від 14 грудня 2017 року № 01-01/747 порядку оскарження відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3 в задоволенні запитів на інформацію від 11 грудня 2017 року № 01-04/928 та від 11 грудня 2017 року № 01-04/929;
- визнати протиправними дії, бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо ненадання у повному обсязі публічної інформації по суті за запитом про надання публічної інформації від 11 грудня 2017 року № 01-04/928 та від 11 грудня 2017 року № 01-04/929 ОСОБА_2, ОСОБА_3;
- зобов'язати Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повну запитувану інформацію по суті запитів, а саме: на запит від 11 грудня 2017 року № 01-04/928:
- надати копію положення про дисциплінарну комісію КВНЗ «ДБМК» ДОР за 2016-2017 навчальний рік. Ким затверджене це положення про дисциплінарну комісію: П.І.Б. (посада);
- мета дисциплінарної комісії;
- законність існування дисциплінарної комісії;
- хто ініціатор створення цієї дисциплінарної комісії.
На запит від 11 грудня 2017 року № 01-04/929:
- посадову інструкцію директора КВНЗ «ДБМК» ДОР діюча на сьогодення поточного року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повну відповідь по суті запитуваного на запит від 11 грудня 2017 року № 01-04/928 та від 11 грудня 2017 року № 01-04/929 відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 263 та ч. 1 п.7 ст. 371 КАС;
- встановити строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання рішення суду (ч. 1 ст. 382 КАС), на протязі п'яти днів з дня набрання рішення суду законної сили;
- постановити окрему ухвалу, в якій визначити порушення з боку відповідача обов'язку розпорядника інформації за вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації» в області інформаційних правовідносин та про викладене в окремій ухвалі порушення довести до відома Дніпровської обласної ради;
В обґрунтування своїх вимог позивачі, зазначили, що вони звернулись до відповідача із колективними інформаційними запитами від 11.12.2017 року № 01-04/928 та від 11.12.2017 року № 01-04/929 про надання інформації, яка відноситься до загальної публічної інформації, проте відповідачем було відмовлено у наданні запитуваної інформації та вказано, що відповідач не має повноважень розпорядника інформації. Позивачі вважають вказану відмову необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим просили суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 26.03.2018 року за клопотанням позивачів їх було звільнено від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову згідно до вимог ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір".
Також, ухвалою суду від 26.03.2018 року у даній справі відкрито провадження, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
13 квітня 2018 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому останній проти задоволення позову заперечував із посиланням на положення Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 року № 11, Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10 та зазначав, що відповідач не може виконувати обов'язки розпорядника інформації, у зв'язку із чим відповідачем правомірно було надано відповідь на запит. Також зазначено, що з позовних вимог не вбачається, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв'язку з чим правовідносини, які виникли між позивачами та відповідачем не є справою адміністративної юрисдикції, оскільки відповідач не є суб'єктом владних повноважень, з огляду на що просив в задоволенні позову відмовити, а провадження по справі - закрити.
16 квітня 2018 року від позивачів, в порядку статі 44 Кодексу адміністративного судочинства України, надійшли до суду письмові пояснення.
Виходячи з положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.12.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради з інформаційним запитом № 01-04/928, в якому просили надати створену та задокументовану розпорядником інформації на носіях інформацію, як загальну публічну інформацію:
- надати копію положення про дисциплінарну комісію КВНЗ «ДБМК» ДОР за 2016-2017 навчальний рік. Ким затверджене це положення про дисциплінарну комісію: П.І.Б. (посада)
- мета дисциплінарної комісії;
- законність існування дисциплінарної комісії;
- хто ініціатор створення цієї дисциплінарної комісії.
Також встановлено, що 11.12.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради з інформаційним запитом № 01-04/929, в якому просили надати створену та задокументовану розпорядником інформації на носіях інформацію, як загальну публічну інформацію:
- посадову інструкцію директора КВНЗ «ДБМК» ДОР діюча на сьогодення поточного року;
- правила внутрішнього розпорядку навчального закладу КВНЗ «ДБМК» ДОР.
Листом № 01-01/747 від 13.12.2017 року відповідачем була надана відповідь на інформаційні запити № 01-04/928 та № 01-04/929 від 11.12.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якій було повідомлено, що згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Дніпровський базовий медичний коледж не має повноважень розпорядника інформації щодо заданих питань.
Вважаючи, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI (надалі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За загальним правилом, публічна інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію.
Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується зокрема шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Нормами статті 6 Закону № 2939-VI визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації. Згідно частини другої цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Таким чином, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав, які в розглянутому спорі відсутні.
Частиною 2 ст. 10-1 Закону № 2939-VI визначено, що будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов'язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Згідно з п.6 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядник інформації зобов'язаний, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Відповідно до статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
При цьому, слід зазначити, що у силу норм ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
За висновками Вищого адміністративного суду України в тексті Довідки про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", датованій 01.06.2013 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на будь-які спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, які виникають у правовідносинах, врегульованих Законом України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі якщо й відповідачем у такому спорі є не суб'єкт владних повноважень.
Таким чином, твердження представника відповідача про не поширення юрисдикції адміністративних судів на даний спір є необґрунтованими.
При цьому, суд зазначає, що інформаційні запити № 01-04/928 та № 01-04/929 від 11.12.2017 року подані фізичними особами із позначкою «представники Громадської організації», однак, без зазначення найменування такої організації, у зв'язку із чим суд розглядає вказані інформаційні запити як такі, що подані фізичними особами - позивачами у цій справі, та розглядає як підставу звернення до суду порушення прав позивачів як заявників запитів на публічну інформацію.
Предметом заявленого позивачами спору є відмова в наданні інформації / дії по відмові в наданні запитуваної інформації, що є порушенням прав позивачів на доступ до публічної інформації. Аналіз визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, у тому числі інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 2145-VIII, заклад освіти як суб'єкт господарювання може діяти в одному з таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад освіти; прибутковий заклад освіти.
Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
У листі від 14.12.2017 року № 01-01/747 відповідач зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації при цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що спірні інформаційні запити було направлено (перенаправлено/скеровано) іншому розпорядникові інформації.
Судом не встановлено іншу особу, крім відповідача, яка є належним розпорядником запитуваної позивачами публічної інформації, також про таке не зазначено відповідачем.
Таким чином, вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині ненаправлення інформаційних запитів № 01-04/928 та № 01-04/929 від 11.12.2017 року належному розпоряднику, з одночасним повідомленням про це запитувача відповідно до вимог частини третьої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суд не знайшов підстав для їх задоволення, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що відповідач не володіє запитуваною інформацією, але йому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, отже, відповідач є належним розпорядником запитуваної інформації та не повинен був направляти запити для виконання іншому розпоряднику.
Встановлено, що запитувана інформація стосується діяльності Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської міської ради, який фінансується із місцевого бюджету, інформація пов'язана з діяльністю закладу освіти становить суспільний інтерес - комунальний заклад є розпорядником інформації відповідно до статті 13 Закону № 2939-VI, у зв'язку із чим оскаржена відмова у наданні запитуваної інформації є протиправною.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Таким чином, виходячи вищевикладеного, відповідач в даному випадку, є розпорядником публічної інформації, яка має суспільний інтерес і не може бути обмежена в доступі, що вказує на порушення відповідачем права позивачів на доступ до інформації і є підставою для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання у повному обсязі публічної інформації на інформаційні запити № 01-04/928 та № 01-04/929 від 11.12.2017 року та зобов'язання Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повну запитувану інформацію по суті запитів № 01-04/928 та № 01-04/929 від 11.12.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання у повному обсязі публічної інформації по суті за запитами про надання публічної інформації № 01-04/928 та № 01-04/929 від 11.12.2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд не знайшов підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Так, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.
Оскільки відповідь від 14.12.2017 року № 01-01/747 все ж таки була надана відповідачем, то у суду відсутні правові підстави вважати такі дії відповідача бездіяльністю.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій КВНЗ «ДБМК» ДОР щодо не зазначення у листі № 01-01/747 від 14.12.2017 року порядку оскарження відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3 в задоволенні запитів на інформацію від 11.12.2017 року № 01-04/928 та від 11.12.2017 року № 01-04/929, суд зазначає, що недодержання відповідачем вимог п. 4 ч. 4 ст. 22 Закону № 2939-VI не порушило прав позивачів, на захист яких поданий цей позов, у зв'язку із чим зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню, крім того, така вимога є неналежним способом захисту порушеного права щодо якого заявлений цей спір.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.
Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.
Суд також відмовляє в задоволенні клопотання позивачів про постановлення окремої ухвали, оскільки не вбачає беззаперечних та необхідних підстав для реалізації такого права суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із правил частин першої та п'ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачі звільнені від сплати судового збору ухвалою суду від 26.03.2018 року, доказів понесення судових витрат сторонами не надано, відтак судові витрати присудженню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263 цього Кодексу.
Враховуючи вказане, рішення у даній справі в частині зобов'язання Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повну запитувану інформацію по суті запитів № 01-04/928 від 11.12.2017 року, № 01-04/929 від 11.12.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради про визнання протиправної бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо ненадання у повному обсязі публічної інформації по суті за запитами про надання публічної інформації від 11.12.2017 року № 01-04/928 та від 11.12.2017 року № 01-04/929 ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Зобов'язати Комунальний вищий навчальний заклад "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повну запитувану інформацію по суті запитів № 01-04/928 від 11.12.2017 року, № 01-04/929 від 11.12.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині зобов'язання Комунального вищого навчального закладу "Дніпровський базовий медичний коледж" Дніпровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 повну запитувану інформацію по суті запитів № 01-04/928 від 11.12.2017 року, № 01-04/929 від 11.12.2017 року, в порядку встановленому чинним законодавством України, звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 25 квітня 2018 року.

Суддя Н.В. Боженко