Справа № 808/2741/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 квітня 2018 року Справа № 808/2741/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

представника позивача: Фаніна П.В.

представника відповідача: Міщенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Інвар" (надалі - позивач, або ТОВ "ТД Інвар") звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 388 788 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 97 197 грн.

В обґрунтування позову посилається на необґрунтованість висновків Акту перевірки підприємства позивача від 12.04.2017 №213/08-01-14-06/36491152, а саме висновків щодо відсутності підтвердження реальності господарських операцій з ПП «ТД «МАКС» та ТОВ «ТБС і К». Між тим, вважає, що відповідачем не враховано наявність всіх необхідних первинних документів та бухгалтерських регістрів, які свідчать про рух активів у процесі здійснення господарської діяльності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримує просить його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві (вх. №1432 від 16.01.2018), письмових поясненнях (вх. №35813 від 14.12.2017). В обґрунтування своєї позиції посилається на висновки Акту перевірки від 12.04.2017 №213/08-01-14-06/36491152 з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період грудень 2014, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2015 р. по взаємовідносинах з ПП «ТД «МАКС», жовтень 2015 року по взаємовідносинах з ТОВ «ТБС і К». Крім того, посилається на вироки судів, які на його думку є достатніми доказами фактичного нездійснення контрагентами позивача підприємницької діяльності, а тому первинні документи, які виписані такими контрагентами в адресу ТОВ ТД «ІНВАР» не мають юридичної сили. Таким, чином, вважає, що спірне рішення прийнято відповідачем правомірно.

Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, фахівцем ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі направлення від 30.03.2017 №640 виданого ГУ ДФС у Запорізькій області, наказу №790 від 30.03.2017 згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.78.1.4 ст. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період грудень 2014, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2015 року по взаємовідносинах з ПП «ТД «МАКС», жовтень 2015 року по взаємовідносинах з ТОВ «ТБС і К», за результатами якої складено Акт від 12.01.2017 року №213/08-01-14-06/36491152.

У висновках Акту перевірки встановлено порушення вимог:

-п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 388 788 грн., у т.ч. за період: січень 2015 року на загальну суму 49 786 грн.; лютий 2015 року на загальну суму 70 144 грн.; березень 2015 року на загальну суму 75 568 грн.; квітень 2015 року на загальну суму 118 174 грн.; травень 2015 року на загальну суму 36 834 грн.; червень 2015 року на загальну суму 27 389 грн.; жовтень 2015 року на загальну суму 10 893 грн.

На підставі Акту перевірки від 12.01.2017 року №213/08-01-14-06/36491152, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення:

-№ від 17.05.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 388788 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 97 197 грн.

Не погоджуючись із такими висновками контролюючого органу та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Як вбачається зі змісту вищевказаного акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про те, що перевіркою не підтверджено здійснення реальних, товарних операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар» та ПП «ТД «МАКС», ТОВ «ТБС і К» через відсутність транспортних засобів, обладнання, устаткування та трудових ресурсів у контрагентів позивача, який зроблений з аналізу інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних.

Крім того, представник відповідача посилається на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.05.2017 по справі №1-кп/331/281/2017 ЄУН 331/2945/17, яке свідчить про створення підприємства - ПП «ТД «МАКС» з метою використання у незаконній діяльності та на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі №337/5060/16-к від 03.02.2017, яким визнано винуватим ОСОБА_3 (директора ТОВ «ТБС і К») у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 205 КК України. Сверджує, що наявність вказаних вироків є достатнім доказом фактичного нездійснення контрагентами підприємницької діяльності, а тому первинні документи, які виписані такими контрагентами в адресу ТОВ ТД «ІНВАР» не мають юридичної сили.

Проте суд не може погодитися із такими хибними висновками відповідача та вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо взаємовідносин ТОВ «ТД Інвар» та ПП «ТД «МАКС».

Як свідчать матеріали справи 27.12.2014 між ТОВ «ТД Інвар» (покупець) та ПП «ТД «МАКС» () (продавець) укладено договір поставки №271214, згідно із умовами якого продавець зобов'язується поставити , а покупець прийняти та сплатити товар: найменування, асортимент, ціна якого вказані в Додатках до цього Договору.

Згідно із Додатком №1 договору №271214 від 27.12.2014 позивач придбав у періоді з 01.12.2014 по 30.06.2015 лісоматеріали в асортименті.

До перевірки та до матеріалів справи позивачем надані видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

Поставка відбувалась на загальну суму ПДВ 105 307,84 грн.

Придбані лісоматеріали було реалізовано на ВАТ «Запоріжсталь» відповідно до договору поставки від 09.04.2014 №20/2014/961 та «МКК ім. Ілліча», про що позивачем надані товарно-транспортні накладні.

Транспортування здійснювалось на замовлення та за рахунок ТОВ «ТД ІНВАР» про що надані договори: від 27.02.2015 №27/2 укладений з ФОП ОСОБА_4 на послуги перевезення; від 19.03.2015 №190315-1 про надання транспортно-експедиторських послуг укладений з ТОВ «Транслайф», від 07.04.2015 №7/4 укладений з ТОВ «Хортицькі лінії».

01.12.2014 між ТОВ «ТД Інвар» (замовник) та ПП «ТД «МАКС» () (виконавець) укладено договір про надання експедиторських послуг від №011214, згідно із умовами якого виконавець приймає на себе приймання та експедиторське супроводження вантажів залізничним транспортом.

Згідно із Додатками №1 від 01.12.2014, №3 від 01.02.2015, №4 від 01.02.2015 до Договору від 01.12.2014 №011214 Виконавець здійснює приймання товару, пошук, замовлен ня транспорту для перевезення вантажів та їх експедиторське супроводження залізничним транс портом згідно умов договору. До перевірки були надані первинні документи, які підтверджують виконання вказаного договору, а саме: акти здачі- прийняття робіт за грудень 2014 року, січень-червень 2015 року з додатками, у яких вказано найменування товару, обсяг його відвантаження, розрахунок вартості наданих послуг, залізничні накладні, які підтверджують факт перевезення вантажів залізничним транспортом, банківські виписки, податкова звітність з ПДВ.

12.03.2015 між ТОВ «ТД «Інвар» (замовник) та ПП «ТД «МАКС» (виконавець) був укладений договір про надання послуг № 120315, згідно якого виконавець прийняв на себе роботи по наданню послуг технологічної підготовки брусу М/Л порід для відвантаження замовнику при забезпеченні господарської діяльності підприємства, що включає: сортування та приймання брусу м/л порід за кількістю та якістю; пакування та маркування брусу м/л порід; завантаження брусу м/л порід в автотранспорт. На виконання вказаного договору були виписані акти здачі-приймання робіт, податкові накладні.

01 грудня 2014 року між ПП «ТД «МАКС» (виконавець, )та ТОВ «ТД Інвар» (замовник) був укладений Договір №021214 про надання інформаційно-маркетингових послуг, а саме: кон'юнктурне дослідження ринку збуту товарів замовника в межах території проведення досліджень; збір інформації про договірні ціни, що діють на товар на території проведення досліджень (попит на товар і перспективи його розвитку), розрахунки і розкид цін на товар, відомості про їх динаміку; та інш. Пунктом 3.1. даного договору сторони встановили, що при завершенні робіт по кожному замовленню виконавець надає замовнику акт здачі-прийняття (надання послуг). До перевірки були надані первинні документи, які підтверджують виконання вказаного договору, а саме: акти здачі-прийняття робіт за лютий-травень 2015 року, Звіти про виконані інформаційно-маркетингові послуги, у яких вказане найменування виконаних робіт вартість, наведені висновки за результатами виконаних робіт, рахунки-фактури, банківські виписки, податкова звітність з ПДВ.

01 грудня 2014 року між ПП «ТД «МАКС» (виконавець) та ТОВ «ТД Інвар» (замовник) був укладений договір №031214 про надання інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе роботи по наданню інформаційно-консультаційних послуг ведення бухгалтерського обліку для забезпечення господарської діяльності підприємства, що включає консультаційні послуги з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку та інш. Згідно п. 3.1. вказаного договору, виконані роботи оформлюються актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за відповідний вказаний в них період за погодженням обох сторін. До перевірки були надані первинні документи, які підтверджують виконання вказаного договору, а саме: акт здачі-прийняття робіт за грудень 2014 - квітень 2015 року, рахунок-фактура, банківська виписка, податкова звітність з ПДВ.

Щодо взаємовідносин ТОВ «ТД Інвар» з ТОВ «ТБС і К» () за період з 01.10.2015 по 31.10.2015.

05 жовтня 2015 року між ТОВ «ТД «Інвар» (покупець) та ТОВ «ТБС і К» (продавець) був укладений договір поставки № 0510-15 (далі - Договір поставки), відповідно до якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити Товар, найменування, асортимент, ціни якого вказані у Додатках до цього Договору. Додатком № 1 сторони узгодили найменування, асортимент, ціну, умови поставки товару.

У жовтні 2015 року ТОВ «ТБС і К» на користь ТОВ «ТД Інвар» була здійснена поставка товару (лісоматеріалів) на суму 54 464, 00 грн., сума ПДВ за вказаною операцією склала 10 892,80 грн. До перевірки були наданий рахунок-фактура, видаткова накладна, банківська виписка, транспортні накладні та договір з перевізником ТОВ «Хортицькі лінії», які засвідчують факт поставки товару ТОВ «ТБС і К» на корить ТОВ «ТД Інвар» та його оплату.

Як свідчить Акт перевірки, всі вказані вище, а також інші первинні документи були в повному обсязі надані ДПІ для перевірки.

ПП «ТД «МАКС» та ТОВ «ТБС і К» на момент укладення і виконання договорів були зареєстровані в ЄДРПОУ і здійснювали господарську діяльність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом п.135.2 ст.135, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.1 ст.138 ПК України визначає витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності. У п.138.1.1 цієї ж статті визначено, що такі витрати включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 ст.140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що усі придбані послуги відповідають напрямку господарської діяльності позивача. Отже, укладання договорів з вищевказаними контрагентами безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю позивача.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання послуг у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

За таких обставин підстави для невключення сум ПДВ по таких податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Щодо посилань контролюючого органу на аналіз інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних, суд зазначає наступне.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Суд також відхиляє покликання контролюючого органу на зібрану податкову інформацію щодо контрагентів позивача виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд зазначає, що платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державною від іншого платника податків, який ці норми порушує.

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Що стосується економічної вигоди від отриманих у ПП «ТД МАКС» інформаційно- маркетингових послуг, то висновок про її відсутність є припущенням, яке не ґрунтується на законі. Необхідність укладення Договору № 021214 від 01.12.2014 про надання інформаційно-маркетингових послуг була зумовлена необхідністю віднайти способи збуту товарів, які були придбані ТОВ «ТД Інвар», проте не були реалізовані через відсутність інформації про ринки їх збуту, ціни та потенційних по купців (алюмінієва паста), а також забезпечення формування конкурентних цін на товари, які ТОВ «ТД Інвар» купував для поставки на користь третіх осіб (лісоматеріали, запірна арматура, автомобільні запчастини), пошук нових покупців та постачальників товарів. Тоб то даний договір був укладений з розумної економічної причини (ділової мети). Підтвер дженням цього є те, що товариство веде господарську діяльність, реалізує товари та отри мує прибуток.

Так само є незаконними твердження відповідача у частині договору про на дання експедиторських послуг, оскільки умовами вищевказаного договору не передбачено складання будь-яких інших документів на підтвердження наданих послуг, окрім актів здачі- прийняття робіт. У актах здачі-прийняття робіт за вказаним договором наведений деталь ний опис наданих послуг, кількість лісоматеріалів, які були супроводжені, дата відванта ження товару. Надання ПП «ТД «МАКС» окремої інформації щодо відвантаженого товару від лісогосподарств умовами договору не передбачено, оскільки така інформація вказана у Актах здачі-прийняття робіт.

Що стосується робітників з відповідними навичками та освітою для визначення яко сті лісоматеріалів, то їх наявність чи відсутність у ПП «ТД «МАКС» контролюючим орга ном взагалі не встановлювалась. Підтвердженням реаль ного виконання вказаних договорів є те, що у подальшому придбані у ДП «Семенівське лі сове господарство», ДП «Свеське лісове господарство», ДП «Роменське лісове господарст во» лісоматеріали були поставлені на користь ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» без претензій до їх якості, що принесло ТОВ «ТД Інвар» прибуток.

Також на обґрунтування заперечень на адміністративний позов відповідач вказує, що на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2016 (в рамках кримі нального провадження №0000345 від 01.02.2016 року) були здійснені заходи щодо проведення планової документальної перевірки ПП «ТД МАКС» зокрема вихід на податкову адресу, виявлено, що підприємство за податковою адресою не знаходиться. Між тим вихід на податкову адресу ПП «ТД МАКС» був здійснений 16.09.2016, проте у період після 25.08.2015 року ТОВ «ТД Інвар» не мало господарських відносин та взаєморозрахунків з даним підприємством.

Так само незаконним та нормативно не обґрунтованим є посилання відповідача на наявність кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №000201 від 12.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст.28, ч. 2 ст. 205, ч. З ст.28, ч. 2 ст. 2015-1, ч. З ст. 209, ч. З ст. 212 КК України та вирок Жовтневого районно го суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 у справі № 331/2945/17. Вказаний вирок суду навпаки спростовує твердження відповідача про нереальність господарських операцій між ТОВ «ТД Інвар» та ПП «ТД МАКС». Із вказаного вироку суду вбачається, що зміна керівника ПП «ТБ «МАКС» на особу, яка визнана винною у скоєнні вказаних вище злочинів, відбулась 26.08.2015, оскільки саме з цієї дати єдиним учасником та керівником є ОСОБА_5. Проте у пе ріод грудень 2014 року, січень-червень 2015 року керівником ПП «ТД «МАКС» був ОСОБА_6, який підписував усі первинні документи по господарських взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Інвар», здійснював бухгалтерський і податковий облік господарської діяльності підприємства, дотримуючись вимог чинного законодавства. У період після 25.08.2015 року ТОВ «ТД Інвар» не мало господарських відносин та взаєморозрахунків з ПП «ТД «Макс», вирок стосовно колишнього директора ПП «ТД МАКС» ОСОБА_7 відсутній.

Таким чином, заперечення відповідача щодо відносин ТОВ «ТД Інвар» з ПП «ТД Макс» зводяться до припущень, які засно вані виключно на аналізі податкової інформації, посилання на наявність кримінальних проваджень, у яких відсутня правова оцінка господарських операцій між вказаними підприємствами.

Разом із тим, підтвердження висновку про відсутність підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «ТД Інвар» та ТОВ «ТБС і К» відповідач посилається на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2017 по справі №1-кп/337/43/2017, яким посадову особу ТОВ «ТБС і К» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. Вказує, що вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 як учасник та директор ТОВ «ТБС і К» участі у діяльності товариства фактично не брав, розрахунковим рахунком на власний розсуд не користувався, статутними, реєстраційними, фінансово- господарськими та іншими документами ТОВ «ТБС і К» не володів, не розпоряджався і до ступу до них не мав, печаткою ТОВ «ТБС і К» не володів та не розпоряджався, документи щодо здійснення фінансово-господарської діяльності підписував за вказівкою осіб, які вступивши в оформлення фіктивних угод без наміру їх подальшого виконання.

Отже, всі первинні документи контрагента позивача - ТОВ «ТБС і К» є неналежними, оскільки вони підписані вказаною вище особою, проте фактично ніякого відношення до вказаного підприємства не має, фінансово-господарською діяльністю не займалася, адміністративно - розпорядчі функції керівників підприємства не виконувала, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 16 січня 2018 у справі №2а-7075/12/2670.

За таких обставин суд вважає обгрунтованими висновки контролюючого органу в частині не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «ТД Інвар» та ТОВ «ТБС і К» та завищення позивачем залишку від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 10 894 грн. та необхідності застосування штрафних санкцій у сумі 2724 грн.

За таких обставин в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як суб'єктом владних повноважень частково не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування позивачу податкового зобов'язання у розмірі 377 894 грн. 00 коп., та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 94473 грн. 75 коп., а тому в цій частині позов слід задовольнити.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в акті, є необґрунтованим та недоведеним в частині непідтвердження господарських відносин з ПП "ТД "МАКС", у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі встановлених актом порушень в цій частині, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст. 139 КАС України).

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 243 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення № від 17 травня 2017 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 472 367 грн. 75 коп., у тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 377 894 грн. 00 коп., та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 94473 грн. 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Інвар» (місцезнаходження: 69037, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 16, прим. 23, ідентифікаційний ) судові витрати у розмірі 7085 грн. 42 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова