Справа № 826/13163/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

представника позивача: - ОСОБА_2,

представника відповідача: - Павленка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №52034-17 від 28.07.2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №52034-17 від 28.07.2017 року, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 28.07.2017 року № 52034-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, допущено порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з безпідставного зазначення у податковій вимозі від 28.07.2017 року №52034-17 розрахунку пені з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 11 446,84 грн. та пені з військового збору у розмірі 11 446,84 грн., оскільки розрахунок останньої не підтверджено достатніми доказами, а ті, які наявні у матеріалах справи, спростовують її правомірність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві сформовано податкову вимогу від 28.07.2017 року №52034-17, згідно з якою сума податкового боргу ОСОБА_1 станом на 27.07.2017 року за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 32 071,46 грн., у тому числі:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річними декларування, у розмірі 18 853,59 грн. (5 789,40 грн. за основним платежем, 1 617,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 11 446,84 грн. становить пеня);

- з військового збору у розмірі 13 217,87 грн. (1 736,82 грн. за основним платежем, 34,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 11 446,84 грн. становить пеня).

Вважаючи вказану податкову вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п. 59.3 ст. 59 ПК України).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної податкової вимоги, податковий борг позивача складається з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та військового збору, які, у свою чергу, включають основний платіж, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та пеню.

При цьому, у додаткових поясненнях від 24.01.2018 року представником відповідача зазначено, що розмір податкового боргу, вказаний в оскаржуваній вимозі, сформований на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.12.2016 року №022191306 та №.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем та його представником наголошено на тому, що на виконання вказаних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 сплачено визначені у них податкові зобов'язання, на підтвердження чого надано копії квитанцій від 23.09.2017 року №103 та №104 на суму 7406,75 грн. та 2171,03 грн., що також підтверджується відомостями зі зворотнього боку облікових карток платника податків, копії яких наявні у матеріалах справи.

Водночас, фактично позивач та його представник не погоджуються із визначеною у податковій вимозі від 28.07.2017 року №52034-17 сумою пені, що також підтверджено останніми під час судового розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно з пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Відповідно до п. 129.1 ст. 129 ПК України, нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку (п. 129.3 ст. 129 ПК України).

На суми грошового зобов'язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (п. 129.4 ст. 129 ПК України).

Так, зі змісту оскаржуваної податкової вимоги вбачається, що ОСОБА_1 станом на 27.07.2017 року за узгодженими грошовими зобов'язаннями визначено суму пені з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річними декларування, у розмірі 11 446,84 грн. (у той час коли зобов'язання за основним платежем становить 5 789,40 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 617,35 грн.) та суму пені з військового збору у розмірі 11 446,84 грн. (у той час коли зобов'язання за основним платежем становить 1 736,82 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 34,21 грн.).

На підтвердження обґрунтованості розміру зазначеної у даній податковій вимозі пені, представником відповідача надано до суду розрахунки пені, з яких вбачається, що сума заниженого податного зобов'язання позивача за податковим повідомленням-рішенням від 27.12.2016 р. №022191306 становила 115 788,02 грн., а за податковим повідомленням-рішенням від 27.12.2016 р. № - 115 788,02 грн., що не відповідає інформації, викладеній у зворотних боках облікових карток, оскільки, згідно з останніми, за податковим повідомленням-рішенням від 27.12.2016 р. №022191306 позивачу нараховано 5789,40 грн., 1447,35 грн. (штрафні санкції) та 170,00 грн. (штрафні санкції), а за податковим повідомленням-рішенням від 27.12.2016 р. № - 1736,82 грн. та 34,21 грн. (штрафні санкції).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявними у матеріалах справи документами не підтверджено правомірності нарахування позивачу, згідно з податковою вимогою від 28.07.2017 р. №52034-17, пені у вказаному розмірі, оскільки розрахунок останньої не підтверджено відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, достатніми доказами.

Не надано додаткових обґрунтувань та доказів і до суду апеляційної інстанції.

При цьому, варто зазначити, що згідно з наявними у матеріалах справи копіями зворотних боків облікових карток, 27.11.2017 р. скасовано нарахування у поточному році пені у розмірі 10 781,95 грн. (податок на доходи фізичних осіб) та скасовано нарахування у поточному році пені у розмірі 11 446,84 грн. (військовий збір). Вказане додатково свідчить про безпідставність нарахування позивачу пені у розмірі, вказаному в оскаржуваній вимозі, з урахуванням того, що доказів, які б підтверджували підстави для такого скасування пені, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано, а іншого з матеріалів справи не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо безпідставного зазначення у податковій вимозі від 28.07.2017 року №52034-17 розрахунку пені з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річними декларування, у розмірі 11 446,84 грн. та пені з військового збору у розмірі 11 446,84 грн., оскільки розрахунок останньої не підтверджено достатніми доказами, а ті, які наявні у матеріалах справи, спростовують її правомірність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладеніх в оскаржуваній постанові.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 78, 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Постанова складена в повному обсязі 15 травня 2018 року.