Справа № 819/13/14-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2170/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Нос С.П., Сеник Р.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест» на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року (ухвалена головуючим-суддею Ящук Т.М., час ухвалення судового рішення 13 год 52 хв у м. Шумську, дата складання повного судового рішення не вказана) за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Шумської міської ради, Шумського міського голови ОСОБА_4 (за участю прокурора Шумського району в інтересах держави в особі Шумської міської ради, третіх особи на стороні позивачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест») про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просили визнати протиправним та скасувати рішення Шумської міської ради №961 від 12.09.2013 «Про укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест» (далі - ТзОВ «Шумськ-Інвест»).

Постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 01.02.2018 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з оскаржуваним судовим рішенням, ТзОВ «Шумськ-Інвест» подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оспорюване позивачами рішення прийняте відповідачем не у зв'язку із здійсненням нею владних управлінських функцій, а пов'язане з реалізацією волевиявлення як власника спірної земельної ділянки по внесенню змін до діючого цивільно-правового договору оренди від 30.06.2009 у зв'язку із зміною нормативно-грошової оцінки землі та необхідністю внесення змін до договору оренди землі, що передбачено його умовами. Оспорюване рішення має ознаки приватно правового характеру, предметом оскарження є волевиявлення власника щодо своєї власності, а тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Оцінюючи договір оренди земельної ділянки від 30.06.2009, суд першої інстанції не взяв до уваги, що такий на даний час є чинним і його реєстрація була чинною також на момент прийняття оспорюваного позивачами рішення 12.09.2013, а тому посилання на судові рішення, в тому числі постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014, яким вона була скасована є безпідставним. Тому просить скасувати постанову Шумського районного суду від 01.02.2018 та прийняти нову, якою закрити провадження по справі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач, підтримуючи позицію апелянта, просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану постанову, а провадження по справі закрити.

Відзив на апеляційну скаргу від позивачів не надходив.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи

Позивач ОСОБА_3 та директор ТзОВ «Шумськ-Інвест» ОСОБА_30 подали клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноважених представників. При цьому, позивач ОСОБА_3 не зазначив причин, по яким він та його представник не можуть прибути у судове засідання, а представник ТзОВ «Шумськ-Інвест», як причину неможливості з'явитися у встановлений час та дату вказав хворобу свого представника, не надавши при цьому доказів.

Колегія суддів вважала за необхідне відмовити у задоволенні вказаних клопотань, оскільки належних та допустимих доказів про їх обґрунтованість суду не надано.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В контексті положень частини другої статті 313 цього Кодексу неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не є перешкодою для проведення судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова скасуванню повністю із закриттям провадження по справі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що рішенням 33 (позачергової) сесії шостого скликання Шумської міської Ради № 961 від 12.09.2013 «Про укладення додаткової угоди до договору оренди на земельну ділянку з ТзОВ «Шумськ-інвест» було вирішено затвердити нормативно-грошову оцінку земельної ділянки за адресою : вул. Ринкова Площа, 34, площею 1,1365 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури в розмірі 2 356 873,70 грн та встановити плату за користування земельною ділянкою в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 70 706,21 грн щорічно, помісячна орендна плата становить 5 892,18 грн; укласти додаткову угоду до договору оренди на вказану земельну ділянку, який визнаний укладеним рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.08.2009 між міською радою та ТзОВ «Шумськ-Інвест» внісши зміни в пункти 1,5,9 вказаного договору.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорюване рішення прийняте з порушенням норм Земельного законодавства, а також з порушенням законних прав та інтересів позивачів та третіх осіб. Суд вважав, що площа та місцезнаходження спірної земельної ділянки не відповідають дійсності, оскільки були скасоване рішення виконавчого комітету ради, яким було визнано право власності та змінено адресу цілісного майнового комплексу на Ринковій площі, 34 Шумського районного споживчого товариства. Крім того, рішенням суду було скасоване рішення № 607, яким встановлено адресу цілісного майнового комплексу та встановлено нумерацію павільйонів. При цьому, інші рішення з цього приводу відповідач не приймав. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний спір слід розглядати за правилами КАС України.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що до таких суд прийшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція КАС України, який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

У відповідності до п.10 ч.1 Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та КАС України (ст. 6 КАС у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та ст.5 КАС у редакції, чинній на момент вирішення справи) в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому : хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст.19 у чинній редакції ЦПК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Разом з тим, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Як свідчать встановлені обставини справи, оспорюване позивачами рішення було прийняте відповідачем на виконання укладеного з ТзОВ «Шумськ-Інвест» договору оренди від 30.06.2009, а тому, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини між сторонами не мають ознак публічно-правового спору, навпаки, характер цих правовідносин вказує про наявність приватноправового спору, який полягає у тому, що оскарженим рішенням органів місцевого самоврядування, якими вирішено питання про укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з ТзОВ «Шумськ-Інвест, порушується їхні цивільні права - право користування земельною ділянкою.

Колегія суддів зазначає, що з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки притаманні не адміністративним, а цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватно-правового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Положення статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Крім того, в подібних правовідносинах Верховний Суд України у постанові від 14.02.2012 по справі за позовом закритого акціонерного товариства «Корпорація ІгроСервіс» до Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення дійшов висновку про те, що міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міськрада відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (Товариство) іншому (Міськрада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного суду України від 11.11.2014 по справі №21-493а14, від 09.12.2014 по справі №21-308а14, від 16.12.2014 по справі №21-544а14.

Таким чином, така категорія спорів відноситься до компетенції місцевих загальних судів та має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.229, 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест» задовольнити.

Постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року по справі №819/13/14-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по справі № 819/13/14-а - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14.05.2018.