Справа № 826/20312/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 травня 2018 року № 826/20312/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Скочок Т.О., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД»
до про Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м.Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві визнання незаконними та скасування рішень,

за участю:

від позивача - Антохов Я.С.;

від відповідача (ДФС) - Кульков В.С.;

від відповідачів - Кравченко Є.В.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» (далі - ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі) від 19.05.2016 № ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві (далі ГУ ДФС у м. Києві) від 01.09.2016 № 19553/10/26-15-10-01-35;

- визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) від 28.10.2016 № 23345/6/99-99-11-02-01-25.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у податковому повідомленні-рішенні зазначено, що порушення ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» терміну подання податкової звітності з податку на додану вартість встановлено на підставі акта № 1133/1205, однак такий акт з таким індексом не складався. Також, стверджує, що 15.06.2016 ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» отримало акт перевірки від 11.01.2016, на який останнім було подано письмові заперечення, проте, не зважаючи на подані заперечення, ДПІ у Печерському районі в порушення пунктів 86.7, 86.8 статті 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було передчасно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Також, зазначив, що ДПІ у Печерському районі не є територіальним органом Міністерства фінансів України, яким затверджено форму податкової декларації з ПДВ, відповідно не підпадає під визначення контролюючого органу та не уповноважена на прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Крім того, позивач зазначає, що у спірному податковому повідомленні-рішенні йдеться про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а з іншого - про штраф у сумі 170,00 грн, відтак адресована вимога сплатити штраф у зв'язку з порушенням податкового законодавства є невиконуваною та незаконною. З огляду на викладене, вважає, що податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Обґрунтовуючи протиправність рішень ГУ ДФС та ДФС, прийнятих за результатами розгляду скарг позивача, ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» стверджує, що у останніх відсутні повноваження для прийняття спірних рішень. Крім того, зазначив, що в оскаржуваних рішеннях відповідачі спростовують порушення, яке стало підставою для застосування штрафу.

Ухвалою суду від 04.01.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/20312/16 та призначено справу до судового розгляду.

28.02.2017 представником ДФС Тарантюк Ю.В. були подані до суду письмові заперечення проти позову, у яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що рішення про результати розгляду скарг та викладені у цьому висновки не можна вважати рішенням суб'єкта владних повноважень, яке створює правові наслідки для позивача. Вважає, що оскаржуване рішення ДФС не порушує права позивача, з огляду на що просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

28.02.2017 представником ГУ ДФС Тарантюк Ю.В. були подані до суду письмові заперечення проти позову, у яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позовні вимоги в частині скасування рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду скарги є безпідставними та не спрямовані на захист прав та законних інтересів.

Також, у судовому засіданні 01.03.2017 представником ДПІ у Печерському районі Дибою Ю.Д. подано письмові заперечення проти позову, у яких остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято ДПІ у Печерському районі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та ПК України.

15.03.2017 представником позивача Терещенко К.А. подано суду письмові пояснення на заперечення відповідачів, у яких останній навів спростування правової позиції відповідачів та просив суд врахувати вказані пояснення при вирішенні справи.

Відповідно до ухвали суду від 21.02.2018 адміністративну справу № 826/20312/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

Представник позивача у судовому засіданні 02.05.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник ДФС у судовому засіданні 02.05.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Представник ГУ ДФС у м. Києві та ДПІ у Печерському районі у судовому засіданні 02.05.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 02.05.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.05.2016 посадовою особою ДПІ у Печерському районі проведено камеральну перевірку ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД», за результатами якої складено акт № 1133/26-55-11-05 (а.с. 76).

У ході проведення камеральної перевірки встановлено, що платником податків в порушення пункту 49.18 статті 49 ПК України не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року.

19.05.2016 ДПІ у Печерському районі прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 170,00 грн (а.с. 79).

Не погодившись з рішенням ДПІ у Печерському районі, ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» було подано до ГУ ДФС у м. Києві скаргу від 02.07.2016 № 214 (а.с. 80-82).

За результатами розгляду скарги ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 01.09.2016 № 19553/10/26-15-10-01-35, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 № , а скаргу - без задоволення (а.с. 84-85).

06.10.2016 ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» звернулась до ДФС зі скаргою за № 255-2 на прийняті ДПІ у Печерському районі та ГУ ДФС у м. Києві рішення (а.с. 86-90).

Рішенням ДФС від 28.10.2016 № 23345/6/99-99-11-03-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а скаргу - без задоволення (а.с. 91).

Не погодившись з рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 № на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок ДПІ у Печерському районі про неподання ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року.

Позивач, стверджуючи про незаконність оскаржуваного рішення, зазначає, що у ДПІ у Печерському районі не було повноважень для його прийняття та порушення останнім порядку прийняття податкового повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку доводам учасників справи, суд зазначає наступне.

За визначенням пункту 41.1 статті 41 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Згідно з Положенням про Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві остання є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС та Головному управлінню ДФС у м. Києві.

Враховуючи наведене та те, що ДПІ у Печерському районі є територіальним органом ДФС, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо відсутності у останнього повноважень для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

З'ясовуючи обставини, що передували прийняттю спірного рішення, суд виходить з наступного.

Так, пунктом 86.2 статті 86 ПК України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Матеріалами справи підтверджено, що акт камеральної перевірки від 11.05.2016 № 1133/26-55-11-05 був вручений позивачу 15.06.2016 (а.с. 125).

Натомість, в порушення пункту 86.8 статті 86 ПК України спірне податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом 19.05.2016, тобто, до вручення позивачеві акта перевірки.

Разом з тим, суд зазначає, що вказане порушення є формальним та не може бути єдиною підставою для скасування спірного рішення.

Так, підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок відповідача про порушення позивачем пункту 49.18 статті 49 ПК України.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2016 ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» подало до ДПІ у Печерському районі податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року.

Листом від 19.04.2016 № 15925/10-26-55-08-05 ДПІ у Печерському районі відмовило ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за березень 2016 року (а.с. 75).

Згідно з пунктом 49.12 статті 49 ПК України у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача не заперечував, що ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» після відмови у прийнятті звітності не подавало податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року та не оскаржило рішення контролюючого органу. Іншого не надано й позивачем суду.

Таким чином, податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2016 року, подана ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» 14.04.2016, відповідно до листа ДПІ у Печерському районі від 19.04.2016 № 15925/10-26-55-08-05 вважається неподаною.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» не було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року, ДПІ у Печерському районі правомірно застосовано до останнього штраф у сумі 170,00 грн.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 № та необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Перевіряючи рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2016 № 19553/10/26-15-10-01-35 та рішення ДФС від 28.10.2016 № 23345/6/99-99-11-02-01-25 на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

В контексті наведених правових норм суд зазначає, що рішення про результати розгляду скарг не відповідає критерію юридичної значимості, не створює для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, оскільки за своєю суттю лише підтверджує підстави прийняття податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги ТОВ «НІКЕЯ-ЛТД» про визнання незаконними та скасування рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2016 № 19553/10/26-15-10-01-35 та рішення ДФС від 28.10.2016 № 23345/6/99-99-11-02-01-25, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

При цьому, суд звертає увагу, що доводи про відсутність у відповідачів повноважень щодо розгляду скарг та прийняття за результатами їх розгляду рішень спростовуються наведеними вище положеннями ПК України та Положенням про ДФС.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» ( 03133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Головуючий суддя СуддіВ.П. Катющенко О.А. Кармазін Т.О. Скочок

Повний текст рішення складено та підписано 14 травня 2018 року.