Справа № 826/1293/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

14 травня 2018 року № 826/1293/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Сумській області, Служби безпеки України про визнання протиправними дій, визнання проти правними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Служби безпеки України в Сумській області (далі відповідач 1, УСБУ в Сумській області), Служби безпеки України (далі відповідач 2, СБУ) та з урахуванням уточнень до позовної заяви остаточно просить суд:

- визнати протиправним та скасувати накази:

1) Голови Служби безпеки України від 22 лютого 2016 року № 198-ОС та від 25 листопада 2017 року № 1431-ОС «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

2) Управління СБУ в Сумській області від 29 грудня 2017 року № 521-ос «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області (з дислокацією у місті Суми) УВБ СБ України;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 :

1) заборгованість з грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань;

2) компенсацію за час вимушеного прогулу з урахуванням індексації по день фактичного поновлення на посаді;

3) моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, з 01 лютого 1995 року проходив військову службу в Службі безпеки України та 22 лютого 2016 року був звільнений з посади начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області (з дислокацією у м. Суми) УВБ СБ України та зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області за підпунктом «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ.

На неодноразові усні та письмові звернення щодо розгляду його кандидатури на заміщення вакантних рівнозначних посад та на 1 ступінь нижче ніж та, яку обіймав позивач до виведення у розпорядження, жодних призначень не відбулося, не дивлячись на фактичну наявність таких посад та переважне право позивача на працевлаштування, як військовослужбовця, який зарахований у розпорядження відповідного начальника у зв`язку з проведенням організаційних заходів.

25 листопада 2017 року головою СБУ видано наказ про звільнення позивача з посади з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «б» пункту 61, підпункту «г» пункту 63 (у зв`язку зі скороченням штатів або порушення організаційних заходів) та пунктом 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України у запас Збройних Сил України. Підставою для звільнення став висновок про неможливість подальшого службового використання полковника ОСОБА_1 від 15 вересня 2017 року № 18830.

Позивач вважає, що його звільнення відбулося з грубим порушенням чинного законодавства, без дотримання визначеної законами та іншими нормативно-правовими актами процедури, що має передувати звільненню, тому накази стосовно звільнення мають бути визнані протиправними та скасовані, у зв`язку з чим він і звертається до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, позивач вказує на те, що з 25 липня 2016 року йому не виплачувалося грошове забезпечення та інші матеріальні виплати не здійснювалися, при звільненні жодних розрахунків не проведено, при тому, що він неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами з цього приводу.

Позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 70 000 грн., оскільки саме у цей період погіршився стан його здоров`я, він був визнаний обмежено придатним до військової служби у 2016 році та непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у військовий час у 2017 році, проходив амбулаторне лікування у Першій Сумській міській лікарні, оскільки внаслідок відсутності виплат не мав коштів на госпіталізацію, а також зазнав страждань у зв`язку з неспроможністю забезпечувати власну родину фінансами, що змінило його звичайний образ життя.

Ухвалою суду від 15 лютого 2018 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено провадити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подачі заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надання відзиву на позов, витребувано копії документів, необхідних для розгляду справи по суті.

15 березня 2018 року до суду надійшов відзив від представника відповідачів, з якого вбачається, що відповідач проти позову заперечує, вважає, що звільнення позивача відбулося на законних підставах, з дотриманням процедури, передбаченої підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, позивачу пропонувалися варіанти працевлаштування, розглядалися його пропозиції з наданням обґрунтованих відповідей, проводилися співбесіди, завчасно повідомлялося про можливість звільнення з посади. У задоволенні позову просив відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований на військову службу в Службу безпеки України наказом СБУ від 20 січня 1995 року № 49-ос.

У період часу з 14 липня 2014 року по 21 лютого 2016 року обіймав посаду начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області (з дислокацією у місті Суми) УВБ СБ України.

Наказом Голови СБУ від 22 лютого 2016 року № 198-ос полковник ОСОБА_1 звільнений з посади начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області (з дислокацією у місті Суми) УВБ СБУ та за підпунктом «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі Положення № 1262/2007), зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області з 22 лютого 2016 року.

Як вбачається з позовних вимог, заявлених позивачем, наказ Голови СБУ від 22 лютого 2016 року № 198-ос він також просить скасувати з підстав його протиправності, при цьому до суду позов подано позивачем 22 січня 2018 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вказаний строк обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач пропущення строку звернення до адміністративного суду в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу Голови СБУ від 22 лютого 2016 року жодним чином не обґрунтовує, заяв щодо поновлення строку звернення до суду в цій частині позовних вимог не подавав. Зміст позову вказує на те, що про існування оскаржуваного наказу щодо звільнення з посади начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області та зарахування у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області позивач дізнався після його видання, а саме: 29 лютого 2016 року, про що проставив власний підпис про ознайомлення з витягом з цього наказу, і упродовж усього часу до виключення з особового складу з 31 грудня 2017 року до суду з даного приводу не звертався.

За таких обставин, на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду суд залишає без розгляду позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Голови СБУ від 22 лютого 2016 року № 198-ос щодо звільнення з посади начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області та зарахування у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області.

Отже, відповідно до наказу Голови СБУ України від 25 листопада 2017 року № 1431-ос полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «Б» пункту 61, підпункту «г» пункту 63 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та пункту 881 Положення № 1262/2007, з правом носіння військової форми одягу.

Згідно вимог частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з матеріалів справи, полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу наказом начальника УСБУ в Сумській області від 29 грудня 2017 року № 521-ос, отже, фактичною датою його звільнення є 29 грудня 2017 року.

За таких обставин строк звернення до адміністративного суду стосовно оскарження наказів Голови Служби безпеки України від 25 листопада 2017 року № 1431-ОС «По особовому складу» та Голови УСБУ в Сумській області від 29 грудня 2017 року № 521-ос «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби позивачем не пропущено, і суд відхиляє твердження відповідачів у зазначеній частині.

Розглядаючи позов по суті позовних вимог суд прийшов до таких висновків.

Публічна служба відповідно до положень пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спірні правовідносини, що розглядаються судом у даній адміністративній справі пов`язані з проходженням та звільненням ОСОБА_1 з публічної служби.

Порядок звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року, Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року № 772, зареєстрованим Міністерством юстиції України 31 грудня 2008 року за № 1323/16014 (далі Інструкція № 772), та іншими актами законодавства.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, полковник ОСОБА_1 відповідно до підпункту «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення № 1262/2007 зарахований у розпорядження начальника Управління СБУ в Сумській області по посаді начальника представництва внутрішньої безпеки з 22 лютого 2016 року до 22 травня 2016 року.

Відповідно до вимог пункту 4.9 Інструкції про зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Пункт 4.10 Інструкції № 772 визначає, що при комплектуванні вакантних посад в органах, підрозділах, закладах, установах у першу чергу розглядаються питання про призначення на ці посади військовослужбовців, посади яких скорочуються або які зараховані в розпорядження відповідних начальників у зв`язку з проведенням організаційних заходів. Їх призначення на посади здійснюється відповідно до вимог пунктів 1.3 та 4.3 цієї Інструкції.

Зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів здійснюється у разі звільнення їх з посад у зв`язку з скороченням штатів або проведенням у Службі безпеки України або її органах, підрозділах, закладах, установах інших організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів) відповідно до актів законодавства України та нормативно-правових актів чи інших розпорядчих документів СБУ, якими визначаються мета, зміст та терміни проведення цих заходів. У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду відповідним начальником приймається рішення про призначення такого військовослужбовця на нижчу посаду (не більше як на один ступінь), а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом на будь-яку іншу нижчу посаду або звільнення з військової служби в установленому порядку.

Як зазначають відповідачі, за весь час перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні начальника Управління СБУ в Сумській області з 22 лютого 2016 року і до виключення його зі списків особового складу 31 грудня 2017 року в Управлінні були відсутні вакантні посади рівні, або на один ступінь нижчі за посаду (військове звання полковник, посадовий оклад 1750, 00 грн.), по якій перебував у розпорядженні ОСОБА_1 (начальник представництва внутрішньої безпеки, військове звання полковник, посадовий оклад 1800 грн.), про що суду надано довідку від 06 березня 2018 року за № 3824 (міститься в матеріалах справи).

Крім того, відповідачі зазначають, що ним проводилася робота з дотримання встановлених термінів перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні, а саме: керівництвом регіонального органу спільно з УРОС СБУ здійснювався пошук вакантних посад в системі СБУ з урахуванням стану здоров`я позивача.

Як зазначає позивач, ним тричі подавалися рапорти на заміщення вакантних посад, які були нижчими ніж посади, які обіймав ОСОБА_1 до виведення у розпорядження.

Виходячи з наданих суду матеріалів, 20 квітня 2016 року помічником начальника управління начальником ВКЗ УСБУ в Сумській області з полковником Виноградовим С.В. проведено бесіду, під час якої його під підпис ознайомлено з інформацією УРОС СБУ стосовно вакантних посад у підрозділах Центрального управління, регіональних органах та закладах СБУ (лист від 08 квітня 2016 року № 11/2-3089к). За результатами ознайомлення позивач не виявив бажання бути призначеним на будь-які з наявних на той час вакантних посад.

Суд зазначає, що підпису позивача про ознайомлення зазначена довідка від 20 квітня 2016 року не містить.

12 травня 2016 року з полковником ОСОБА_1 проведено бесіду заступником начальника ВКЗ УСБУ в Сумській області, під час якої військовослужбовець під підпис ознайомлений з переліком вакантних посад у підрозділах Центрального управління, регіональних органах та закладах СБУ. Полковник ОСОБА_1 письмово зазначив, що у зв`язку з сімейними обставинами, що склалися (необхідність догляду за неповнолітньою донькою під час службових відряджень дружини), він не має можливості проходити військову службу в іншому регіоні України (довідка про бесіду від 13 травня 2016 року № 8724).

Відповідно до наданої довідки від 18 травня 2016 року № 9003 за результатами бесіди позивача з заступником начальника управління начальником відділу БКОЗ УСБУ в Сумській області з приводу можливого заміщення військовослужбовцем вакантної посади заступника начальника відділу БКОЗ УСБУ в Сумській області прийнято рішення про недоцільність використання позивача на вищевказаній посаді, зважаючи на відсутність у нього практичного досвіду роботи за лінією БКОЗ.

Рапорт позивача від 07 липня 2016 року був розглянутий начальником УСБУ в Сумській області та 13 липня 2016 року до УРОС СБУ направлено матеріали щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Шосткінського міжрайонного відділу УСБУ в Сумській області. Водночас, подання щодо призначення не було погоджено УВБ СБУ, а матеріали повернуті без реалізації до УСБУ в Сумській області.

У цей де час згідно медичної довідки від 12 липня 2016 року за результатами медичного огляду ВЛК ВМС в УСБУ в Сумській області ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби.

19 серпня 2016 року на виконання вимог пункту 4.10 Інструкції № 772 начальником регіонального органу повторно порушено клопотання щодо можливості УРОС СБУ організувати підпір відповідних посад для ОСОБА_1 в системі СБУ (лист від 22 серпня 2016 року № 68/15035).

25 серпня 2016 року відповідно до довідки про бесіду ОСОБА_1 запропоновано обійняти вакантну посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах головного відділу захисту національної державності УСБУ в Сумській області, проте позивач від пропозиції відмовився під власний підпис.

Згідно довідки від 28 вересня 2016 року № 17237, ознайомившись з інформацією стосовно вакантних посаду підрозділах Центрального управління, регіональних органах та закладах, полковник ОСОБА_1 висловив готовність проходити військову службу на вакантних посадах начальника РСВ НА СБУ, начальника відділу КЗЕ УСБУ в Херсонській області та консультанта (начальника управління) 1 управління ДОДТЛ СБУ.

До зазначених підрозділів СБУ були направлені листи від 30 вересня 2016 року № 68/127371дск, № 68/17373дск та № 68/17375дск з проханням розглянути кандидатуру полковника ОСОБА_1 на заміщення вакантних посад, за результатами розгляду яких позивачу відмовлено у призначенні на зазначені посади, про що належно повідомлено позивача (до матеріалів справи надано копії листів від 18 жовтня 2016 року № 29/18-11032, від 12 жовтня 2016 року № 71/22/24-10248дск).

14 лютого 2017 року за результатами бесіди начальника управління (по РОС) начальника ВКЗ УСБУ в Сумській області з позивачем останньому запропоновано посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2 сектору КЗЕ УСБУ в Сумській області, проте позивач відмовився від призначення під підпис (довідка від 14 лютого 2017 року № 2830).

За результатами розгляду рапорту позивача щодо його призначення на посаду старшого оперуповноваженого на особливо важливих об`єктах 3 сектору відділу контррозвідувального захисту інтересів держави в сфері економічної безпеки УСБУ в сумській області керівництвом Управління відмовлено у зв`язку з розпочатою процедурою призначення на зазначену посаду іншого військовослужбовця.

Крім того, 31 березня 2017 року розглянуті рапорти позивача від 30 березня 2017 року стосовно призначення на вакантні посади помічника начальника Управління (з господарської діяльності) та консультанта (з оперативних питань) УСБУ в Сумській області, які є нижчими ніж на один ступінь за посаду, по якій полковник ОСОБА_1 перебував у розпорядженні. У задоволенні зазначених рапортів було відмовлено згідно пояснень відповідачів, оскільки на той час тривало призначення іншого військовослужбовця, а на посаду консультанта з оперативних питань УСБУ в Сумській області призначений інший кандидат.

У подальшому у квітні 2017 року на адресу начальників органів, підрозділів, закладів та установ СБУ направлено запити щодо розгляду кандидатури полковника ОСОБА_1 для проходження військової служби у підпорядкованих підрозділах (лист від 04 квітня 2017 року № 68/6711дск), за результатами розгляду яких відмовлено позивачу у подальшому проходженні ним служби у підпорядкованих підрозділах.

19 травня 2017 року помічником начальника управління (по РОС) начальником ВКЗ УСБУ в Сумській області з позивачем проведена бесіда, під час якої останньому запропоновано подальше проходження військової служби в УСБУ у Донецькій області, оскільки на той час потребував заміни військовослужбовець Управління, строк служби якого в УСБУ Донецької області завершився. Із зазначеною пропозицією позивач не погодився , аргументувавши відмову сімейними обставинами (наявністю малолітньої дитини), а також тим, що йому не запропонована конкретна посада в УСБУ в Донецькій області (довідка від 19 травня 2017 року № 9937).

Відповідно до пункту 7.7. Інструкції № 772 військовослужбовці перед поданням до звільнення в запас або у відставку направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на огляд до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються при визначенні підстави звільнення.

15 червня 2017 року позивач проходив медичний огляд, за результатами якого згідно постанови ВЛК ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час (витяг зі свідоцтва про хворобу № 120/33 від 15 червня 2017 року).

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність та спростування достатніми та переконливими доказами тверджень позивача щодо відсутності пропозицій з боку відповідачів для подальшого проходження ним служби в органах СБУ, а також того, що позивач жодного разу не відмовлявся від наданих йому пропозицій. Наданими відповідачами копіями документальних доказів доведено суду вжиття відповідачами належних заходів щодо вирішення питання подальшого працевлаштування позивача.

За результатами вжитих заходів та у зв`язку з висновками від 14 липня 2017 року № 13862дск щодо неможливості подальшого використання на військовій службі в органах СБУ Управлінням СБУ у Сумській області скеровані до УРОС СБУ матеріали щодо звільнення з військової служби полковника ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 67 та 68 Положення № 1262/2007 звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби у військових званнях від полковника здійснюється Головою Служби безпеки України. Днем звільнення військовослужбовців СБУ з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу СБУ.

Згідно пункту 7.15 Інструкції № 772 виключення військовослужбовців, які звільнені з військової служби, зі списків особового складу проводиться на підставі відповідного наказу з урахуванням часу на здавання посади.

Наказом начальника Управління СБУ в Сумській області від 29 грудня 2017 року № 521-ос полковника ОСОБА_1 на підставі наказу Голови СБУ від 25 листопада 2017 року № 1431-ос виключено зі списків особового складу з 31 грудня 2017 року.

За таких обставин, враховуючи недоведеність аргументів позивача під час розгляду справи, суд не вбачає порушень у процедурі звільнення позивача із займаної ним посади, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказу Голови СБУ від 25 листопада 2017 року № 1431-ОС «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби та Голови Управління СБУ в Сумській області від 29 грудня 2017 року № 521-ос «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а також поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області (з дислокацією у місті Суми) УВБ СБ України задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги стосовно компенсації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з урахуванням індексації по день фактичного поновлення на посаді, а також відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з незаконним, на його думку, звільненням, щодо якого суд дійшов висновку про недоведеність тверджень позивача в зазначеній частині, то зазначені позовні вимоги також відхиляються судом та не підлягають задоволенню.

Водночас, в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань судом встановлено таке.

Відповідно до приписів статті 9 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно частини четвертої статті 9 зазначеного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до положень підпункту «б» пункту 48 Положення № 1262/2007 військовослужбовці, зараховані у розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження прямих начальників (командирів) зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Служби безпеки України, у тому числі що перебувають у розпорядження відповідних начальників органів, підрозділів, закладів та установ СБУ, визначено Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 23 січня 2008 року № 35/ДСК (далі - Інструкція № 35).

Пунктом 1, 2 Інструкції № 35 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців СБУ визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. Воно складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З наданої Управлінням СБУ в Сумській області довідки про складові грошового забезпечення ОСОБА_1 від 23 лютого 2018 року № 31 вбачається, що на момент зарахування у розпорядження позивача його грошове забезпечення включало наступні складові: посадовий оклад 1800 грн., оклад за військовим званням 135 грн., надбавка за вислугу років 677,25 грн., надбавка за ОВЗ 2 612,25 грн., надбавка за таємність 270 грн., надбавка за ІАЗ 900 грн., доплата за ОРД 360 грн., надбавка за ВЗС 1 260 грн., премія 5 120 грн., разом щомісячне грошове забезпечення складає 13 134, 51 грн.

Наданий розрахунок збігається із розрахунком, наданим також і позивачем у справі, однак, зазначені суми полковник ОСОБА_1 отримував перебуваючи на посаді начальника представництва внутрішньої безпеки в Сумській області (з дислокацією у м. Суми) УВБ СБ України, тобто до звільнення і до зарахування у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області.

Разом з тим, відповідачі заперечують проти задоволення позову і у зазначеній частині, посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок є суб`єктивним, не відповідає Інструкції № 35, невірно зазначено розмір грошового забезпечення, розмір допомоги для вирішення соціально-побутових питань та відповідно й розмір матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік. Проте, відповідачами не надано інформації щодо інших сум грошового забезпечення або розрахунків, які вони вважають вірними при обрахунку належного позивачу та не сплаченого грошового забезпечення.

При цьому суд зазначає, що сам факт не виплати грошового забезпечення позивачу з 26 липня 2016 року по день фактичного звільнення відповідачами не оспорюється, доказів сплати належних позивачу сум при звільненні до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими, але зазначає, що не дивлячись на те, що розрахунки сум грошового забезпечення, надані до матеріалів справи як позивачем, так і відповідачем 2, збігаються, положення пункту 1.18 Інструкції № 35, на який посилаються відповідачі, визначають: якщо військовослужбовець згідно з наказом по особовому складу тимчасово виконує обов`язки за іншою посадою, грошове забезпечення за цей період нараховується йому за посадою, обов`язки за якою цей військовослужбовець тимчасово виконує. Після закінчення строку тимчасового виконання обов`язків грошове забезпечення військовослужбовцю виплачується у розмірах, установлених за займаною посадою.

Відповідних документів, з яких вбачалися б суми нарахувань позивачу за період виконання ним обов`язків за іншою посадою, до матеріалів справи сторонами не надано.

За таких обставин, суд, враховуючи положення частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод чи інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також положення пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, вважає за необхідне задовольнити в зазначеній частині позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Сумській області.

Водночас, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідачів сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, оскільки зазначені виплати не входять до складу щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця та здійснюються за окремими їх заявами, а позивачем не надано до матеріалів справи відповідних документальних підтверджень звернення до відповідачів із заявами чи іншими документами із зазначених питань, а також відповідей на такі заяви чи інших результатів їх розгляду.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд знаходить підстави для його часткового задоволення.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Сумській області нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Сумській області з 26 липня 2016 року по день фактичного звільнення 31 грудня 2017 року.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда