Справа № 754/10683/17
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/189/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мних Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов′язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14 лютого 1995 року він є пенсіонером органів прокуратури України, як пенсіонер, перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, йому призначено пенсію за вислугою років, на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ в діючій на час призначення пенсії редакції вказаного Закону у розмірі 90% від суми заробітної плати. 18.07.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з письмовою заявою про перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Підставою для його звернення до відповідача послугувало те, що 09.12.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». На вказану заяву 21.07.2017 року Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві йому надано відповідь №11310/06 про відмову у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії, з зазначенням, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-YIII з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо призначення пенсій відповідно до Закону України «Про прокуратуру», і таким чином з 01.06.2015 року раніше призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Позивач вважає, що рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва щодо відмови в перерахунку пенсії є необґрунтованим, незаконним, та такими, що грубо порушує його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією та Законами України. На підставі викладеного, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру пенсії відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру", виходячи із розміру 90 % від суми заробітної плати (без обмеження її максимального розміру), визначеної у довідці Генеральної прокуратури України № 18-288зп від 15.07.2017 року про заробітну плату; зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням фактично отриманих сум пенсії за вислугу років у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, Законом України "Про прокуратуру" у редакції, що діяла на час призначення пенсії, та відповідно до довідки Генеральної прокуратури України № 18-288зп від 15.07.2017 року, без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи із розміру 90 % від суми заробітної плати, та виплатити різницю між фактичною отриманою та належною до сплати суми пенсії, починаючи з 15.08.2016 року.

В судовому засіданні 08.05.2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва замінив сторону відповідача з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва на Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Позивач та його представник у судове засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволені позову. Крім того, надав письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що дії Управління повністю відповідають вимогам чинного законодавства України, а позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що письмові заперечення є необґрунтованими, а дії Управління порушують його права та інтереси, оскільки відмова у перерахунку пенсії суперечить чинному законодавству України.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачам належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що 14 лютого 1995 року він є пенсіонером органів прокуратури України, як пенсіонер, перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, йому призначено пенсію за вислугою років, на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ в діючій на час призначення пенсії редакції вказаного Закону у розмірі 90% від суми заробітної плати.

18.07.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з письмовою заявою про перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Підставою для його звернення до відповідача послугувало те, що 09.12.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

На вказану заяву 21.07.2017 року Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві йому надано відповідь №11310/06 про відмову у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії, з зазначенням, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-YIII з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо призначення пенсій відповідно до Закону України «Про прокуратуру», і таким чином з 01.06.2015 року раніше призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач вважає, що рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва щодо відмови в перерахунку пенсії є необґрунтованим, незаконним, та такими, що грубо порушує його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією та Законами України, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) Прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з вимогами частини 12 статті 50-1 Закону обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 5 Прикінцевих положень) визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до окремих Законів України, у томі числі за Законом України «Про прокуратуру».

15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

Тому доводи відповідача про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, зокрема «Про прокуратуру», є необґрунтованими і безпідставними, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Крім того, відповідно до абз. 6. ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, № 1697-VII (в редакції Законів України №911-VІІІ від 24.12.2015 року та №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Однак, як слідує з п. 1 та 2 Прикінцевих Положень Закону України №911-VІІІ від 24.12.2015 року, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.

З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб'єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не входить, так як має місце перерахунок пенсії позивачу, а не її призначення.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є пенсіонером і пенсія була призначена до 01 січня 2016 року, тому до розміру пенсії останнього не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п'ятнадцятої ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, № 1697-VII.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивач має право на перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» було встановлено, що у межах видатків по оплаті праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, пов'язаних із індексацією надбавок, доплат та премій, підвищуються на 25% посадові оклади керівних працівників, спеціалістів та службовців з 01.12.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з 01.12.2015 року встановлені нові розміри посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» приписано міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів необхідно вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов'язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Тобто, позивач, якому було призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» 05.11.1991 року №1789-ХІІ, має право на її перерахунок на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015 року.

15.07.2017 року позивачу було видано довідку про розмір заробітної плати №18-288зп для пред'явлення до органів Пенсійного фонду, в якій зазначено, що розмір заробітної плати позивача становить 23 109, 24 грн.

На підставі відповідної довідки органи Пенсійного фонду уповноважені здійснювати перерахунок пенсій у зв'язку зі зміною розмірів посадових окладів чи виплат, які відносяться до заробітної плати.

Згідно з п. 32 Рішення Верховного Суду від 15.02.2018 року у зразковій справі № 820/6514/17 довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Разом з тим, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Конституцією України (статті 22, 64) визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані або обмежені. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" оскільки Конституція України, як зазначено у статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Конституційним Судом України неодноразово розглядалися питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України, у зв'язку з чим Суд визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Таку позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року у справі № 21-445а13, від 10 грудня 2013 року у справі № 21-348а13 та від 6 жовтня 2015 року у справі №21-2432/15.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права з вказаних спірних питань також наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 3 липня 2014 року № К/800/1393/14, від 29 квітня 2015 року № К/800/60251/13, від 19 січня 2016 року №К/800/32287/15, від 21 січня 2016 року №К/800/6054/15, від 27 січня 2016 року №К/800/23512/14, від 28 січня 2016 року №К/800/31554/15, від 13 квітня 2016 року №К/800/25071/13, від 21 квітня 2016 року №К/800/1281/15, від 25 квітня 2016 року №К/800/4461/16 та постановах інших судів.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно із частиною 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 6 КАС України).

Частиною 2 статті 6 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 09.05.2015 зазначається, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005, у разі, «якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними». На зазначене рішення послався і Верховний Суд у Рішенні від 15.02.2018 року у зразковій справі №820/6514/17 (п.37 Рішення).

Більш того, Європейський суд з прав людини у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. На зазначене рішення також послався Верховний Суд у Рішенні від 15.02.2018 року у зразковій справі №820/6514/17 (п.36 Рішення).

Оскільки позивач, постійно, працюючи в органах прокуратури України, сплачував передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, тому дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії можуть вважатися, з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, втручанням у його право на мирне володіння майном - пенсією.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Разом з тим, Європейський Суд вказав, що Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, однак, жодного рішення з цього приводу прийнято не було.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу, так як заявники мали «законне сподівання» на перерахунок пенсії.

Подібна бездіяльність з боку Уряду України була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, передбаченого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (параграфи 51-56) та потягнула за собою стягнення на користь заявників справедливої сатисфакції.

Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини також викладено й у справі «Будченко проти України», в якій Суд вказав, що Уряд України повинен запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Таким чином, можна дійти висновку, що невизначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій, не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсій.

Такого самого висновку дійшов й Верховний Суд у Рішенні від 15 лютого 2018 року у зразковій справі №820/6514/17.

Щодо позовної вимоги позивача про виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії починаючи з 15.08.2016 року то суд відмовляє в цій частині позову, оскільки Довідка № 18-288 зп, видана Генеральною прокуратурою 15.07.2017 року, а тому саме з цієї дати суд задовольняє вимогу ОСОБА_1 про виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії.

Крім того, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовної вимоги щодо виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії саме з 15.08.2016 року.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява є частково обґрунтованою та підставною, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 640, 00 грн., який підлягає стягненню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 9, 19, 77, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру", -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов′язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру пенсії відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру", виходячи із розміру 90 % від суми заробітної плати (без обмеження її максимального розміру), визначеної у довідці Генеральної прокуратури України № 18-288зп від 15.07.2017 року про заробітну плату.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням фактично отриманих сум пенсії за вислугу років у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, Законом України "Про прокуратуру" у редакції, що діяла на час призначення пенсії, та відповідно до довідки Генеральної прокуратури України № 18-288зп від 15.07.2017 року, без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи із розміру 90 % від суми заробітної плати, та виплатити різницю між фактичною отриманою та належною до сплати суми пенсії, починаючи з 15.07.2017 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення був виготовлений 11 травня 2018 року.

Головуючий: