Справа № 802/967/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 травня 2018 р. Справа № 802/967/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - ГУ ПФУ Вінницької області, управління пенсійного фонду, відповідач) з позовом, яким просив зобов'язати поновити виплату пенсії з 01.09.2017 р. з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в той же час, від громадянства України не відмовився. У вересні 2017 року позивач звернувся до Управління ПФУ із заявою про відновлення виплати пенсії, на що отримав відмову. Вважає, що такі дії порушують гарантоване йому статтею 46 Конституції України право на належний соціальний захист, а також принцип верховенства права, закріплений Конвенцією про захист прав і основних свобод людини. У зв'язку із чим позивач звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 30.03.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 24.04.2018 р. в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до статті 263 КАС України.

24.04.2018 р. витребувано у відповідача додаткові докази та відкладено розгляд справи на 11.05.2018 р.

17.04.2018 р. на адресу суду надійшов відзив (вх.№15154), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи наступним.

Станом на 12.09.2017 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону, оскільки, згідно його заяви від 10.02.2017 №402 виплату пенсії було припинено з 01.03.2017 року, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, про що було повідомлено в листі.

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_1 та на підставі статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області йому було виплачено пенсію за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Таким чином пенсійне забезпечення йому виплачено по 31 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсії звільненим зі служби особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Так, реалізація права громадян на соціальний захист законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України, з питань пенсійного забезпечення.

Виходячи з вищевикладеного, поновлення виплати пенсії головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області можливе за умови реєстрації постійного місця проживання на території Вінницької області.

Відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, для поновлення виплати пенсії пенсіонер або його законний представник особисто звертається до органу, що призначає пенсію за місцем проживання із заявою про поновлення виплати пенси і подає документи:

паспорт громадянина України (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживав, (реєстрації) та вік);

документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків;

довідку з Ощадного банку, про відкриття рахунку, на який перераховуватиметься пенсійна виплата.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

7 жовтня 2009 року Конституційний Суд України прийняв рішення щодо невідповідності Конституції України положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відтак, Верховна Рада України згідно із статтею 75 Основного Закону України є єдиним органом законодавчої влади в державі, що в свою чергу накладає на неї обов'язок вносити зміни у Закони, коли виникає у цьому необхідність.

З огляду на це, спочатку Верховна Рада України повинна привести у відповідність до рішення Конституційного суду від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах з якими Україною не укладено відповідного договору. У зв'язку з тим, що Верховною Радою України не були внесені зміни до вищеназваних законів, не було визначено порядок та умови реалізації зміненої норми Закону, не врегульовано на законодавчому рівні внутрішні процесуальні дії щодо виплати пенсії громадянину України за кордоном, головне управління не вбачає правових підстав для задоволення позову.

У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи наявність рішення Конституційного Суду України, головне управління вважає, що умовою реалізації зазначеного позивачем права на соціальний захист є визначення внутрішнім законодавством порядку та встановлення механізму забезпечення цього права.

Окремо відповідач вказав, що на виконання рішення Конституційного Суду України розроблено проект Закону України "Про внесення змін до деяких законів України" та постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон", проте, станом на час розгляду справи, дані нормативно - правові акти не прийняті.

За наведених обставин, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

13.07.2017 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про поновлення виплати пенсії з 28.09.2017 р.

За наслідком розгляду даної заяви, надано відповідь, датовану 25.09.2017 р. за вих.№720/К-13, в якій зазначено, що станом на 12.09.2017 р. ОСОБА_1 не перебуває на обліку ГУ ПФУ у Вінницькій області, у зв'язку із тим, що виплату пенсії припинено з 01.03.2017 р. за його заявою через виїзд на постійне місце проживання за кордон. При цьому, відповідач додатково зазначив, що пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Згідно статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі виїзду за кордон на весь час проживання, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України. За таких обставин, підстав для поновлення виплати немає.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років з 1.09.2017 р., суд керується та виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-12), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Відповідно до частини другої статті 62 Закону №2262-12 пенсії, призначені зазначеним вище особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-15), виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Більш детально, процедура щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку, поновлення) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , визначена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок 3-1).

Із положень пунктів 14, 17, 18 Порядку 3-1 випливає, що орган, який призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Відповідно до пункту 4 Порядку 3-1, заява про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Із аналізу вищепроцитованих норм видно, що припинення виплати пенсії здійснюється у разі прийняття відповідного рішення пенсійним органом чи судом за наявності підстав, визначених чинним законодавством. При цьому, відновлюється пенсія виключно на підставі розпорядження органу, що призначає пенсії за умови подання всіх необхідних документів і заяви.

Оцінюючи доводи позивача щодо наявності підстав для поновлення пенсії, оскільки незважаючи на його виїзд на постійне проживання за кордон, така (пенсія) має виплачуватись, суд зазначає про наступне.

Припинення виплат пенсії на весь час проживання пенсіонера за кордоном було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 визнано неконституційним.

Так, у зазначеному Рішенні Конституційний Суд України констатував, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 р. та 27.03.2018 р.

Відтак, суд погоджується із тим, що позивач проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як громадянин України, що проживає на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Вирішуючи даний спір суд, враховуючи наведені вище положення Порядку 3-1, звертає увагу на те, що поновлення пенсії відбувається на підставі особистої заяви пенсіонера (законного представника), шляхом прийняття рішення щодо відновлення раніше призначеної пенсії, яке оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Як встановлено судом за наслідком розгляду заяви позивача про поновлення пенсії надано письмову відповідь (№720/К-13), в якій, з посиланням на Закони України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вказано, що підстав для поновлення виплати немає.

Позиція органу пенсійного органу, що викладена у листі-відповіді відображена й у відзиві на позовну заяву.

Наведені аргументи сторони відповідача спростовуються процитованим вище нормами чинного законодавства, а відтак, до уваги судом не беруться.

Відтак, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини другої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як встановлено судом, позивач має право на отримання пенсії, відповідно, на поновлення її виплати. А тому, відмова у її поновлені, викладена у листі №720/К-13 від 25.09.17 р., є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідно, право позивача підлягає поновленню, шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1.09.17 р.

Оцінюючи позов в частині вимог про зобов'язання поновити виплату пенсії із одночасним її перерахунком, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, то суд підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступних міркувань.

Як видно зі змісту поданої заяви від 13.07.2017 р., позивач просив пенсійний орган лише поновити виплату пенсію, а відповідачем відмовлено саме в поновленні такої виплати.

Суд зазначає, що право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Отже, вимоги про зобов'язання здійснити поновлення із одночасним перерахунком, виплатою компенсації та з проведенням індексації, на думку суду, є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки за відсутності нарахованої по факту суми пенсії не є можливим встановити чи проіндексована вона або чи здійснено перерахунок або включено відповідну компенсацію.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи недоведеність позивачем наявності спору та неврегульованого питання між ним та суб'єктом владних повноважень з приводу не здійснення перерахунку при поновленні виплати пенсії та нарахування компенсації за втрату частини доходу, індексації - відсутні підстави для задоволення позову в досліджуваній частині.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 704, 80 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 352, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, викладену у листі №720/К-13 від 25.09.2017 р.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років з 1.09.2017 р.

В задоволені вимог в частині здійснення перерахунку пенсії, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з проведенням індексації і компенсацією витрат частини доходів - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ізраїль, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна