Справа № 800/290/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

04 травня 2018 року

м. Київ

справа № 800/493/15

адміністративне провадження № П/9901/311/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Гімона М.М., Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

секретар судового засідання - Іванова Н.П.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Белінської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (правонаступник Вищої ради юстиції) від 26.11.2015р. №899/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області за порушення присяги.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що приймаючи до розгляду заяви про проведення спеціальної перевірки відносно нього Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів судів загальної юрисдикції не враховано подання цієї заяви поза межами встановленого статтею 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» шестимісячного строку з дня опублікування з газеті «Голос України» про утворення Комісії 12.06.2014р. та за відсутності у особи повноважень подавати такі заяви.

Вважає, що висновок відповідачем прийнято не у спосіб та порядок, встановлений діючим законодавством, з перевищенням наданих повноважень. Розгляд дисциплінарної справи відносно нього відбувся не об'єктивно та упереджено.

Позивач посилається на те, що відповідачем порушено вимоги статті 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині обгрунтування застосування найбільш суворого стягнення у вигляді звільнення з посади судді. Відповідач жодним чином не врахував того, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення враховується характер правопорушення, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень.

Крім того посилається на те, що відповідачем не зазначено, які саме грубі порушення законодавства призвели до порушення ним присяги, призвели до негативних наслідків, знизили авторитет правосуддя в суспільстві та порочення звання судді.

Позовні вимоги мотивовані, крім того, тим, що відповідачем не вирішено питання щодо строків для застосування звільнення судді з посади за порушення присяги, та вважає, що відповідачем пропущено строк, передбачений частиною четвертою статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на момент вчинення проступку.

Крім того посилається на те, що відповідачем перевищено свої повноваження та всупереч чинного законодавства України здійснено оцінку доказів матеріалів справи та переглянуто судові рішення, що належить виключно до компетенції судів вищих інстанцій, а не органів, які здійснюють дисциплінарне провадження.

Стосовно прийняття ним судових рішень, дослідження яких покладено в основу прийнятого відповідачем рішення позивач посилається на те, що жодних порушень закону під час розгляду ним адміністративних справ відносно учасників масових акцій протесту ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та позбавлення їх права керування транспортним засобом на підставі статті 1222 КУпАП ним не допущено.

Враховуючи викладене посилається на те, що рішення Вищої ради правосуддя про внесення подання про його звільнення з посади судді є незаконним, необґрунтованим та безпідставним з огляду на відсутність при розгляді адміністративних справ грубих та істотних порушень норм матеріального і процесуального права, прийнятим з недотриманням положень статей 6, 124, 126, 127, 129 Конституції України та Законів України «Про Вищу раду юстиції» і «Про судоустрій і статус суддів».

Представник відповідача в письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що Вища рада правосуддя при прийнятті оскаржуваного рішення та внесенні подання про звільнення позивача з посади судді діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про Вищу раду юстиції» і Регламентом Вищої ради юстиції, а обставини, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення в повному обсязі наведені у висновку Тимчасової спеціальної комісії та рішенні про внесення подання про звільнення позивача.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 25.07.2016р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Верховного Суду України від 30.05.2017р. постанову Вищого адміністративного суду України від 25.07.2016р. скасовано, справу передано на новий розгляд до цього ж суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач з 1985 року працював на посаді судді. Постановою Верховної Ради України від 06.04.2000р. №1617-ІІІ позивач обраний суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області безстроково. Станом на час виникнення спірних правовідносин позивач виконував обов?язки голови цього суду.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2014р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відділу ДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за статтею 1222 КУпАП (невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 20.01.2014р. ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_4 29.12.2013р. о 12 год 30 хв на 20-му кілометрі автодороги Київ - Овруч Київської області, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконала законну вимогу працівника міліції про зупинку, яка подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушила пункт 2.4 Правил дорожнього руху. Суддя прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2014р. серії АА2 №413721 та рапорту працівника ДАІ. Розгляд справи відбувся за її відсутності.

Постанова щодо ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 18.03.2014р. ОСОБА_4 звільнена від адміністративної відповідальності на підставі статті 4 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

09.01.2014р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відділу ДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району при УДАІ ГУ МВС в Київській області надійшли адмінматеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за статтею 1222 КУпАП (невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 23.01.2014р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_5 29.12.2013р. о 12 год 30 хв на 20-му кілометрі автодороги Київ - Овруч Київської області, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не виконав законну вимогу працівника міліції про зупинку, яка подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив пункт 2.4 Правил дорожнього руху. У постанові суддею зазначено, що протокол складено в присутності ОСОБА_5 Розгляд справи відбувався за його відсутності.

Постанова щодо ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 18.03.2014р. ОСОБА_5 звільнений від адміністративної відповідальності на підставі статті 4 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

09.01.2014р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відділу ДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району при УДАІ ГУ МВС в Київській області надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за статтею 1222 КУпАП (невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 13.01.2014р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_7

Постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_7 29.12.2013р. о 12 год 30 хв на 24-му кілометрі автодороги Київ - Чоп Київської області, керуючи автомобілем НОМЕР_3, не виконав законну вимогу працівника міліції про зупинку, яка подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив пункт 2.4 Правил дорожнього руху.

Постановою апеляційного суду Київської області від 11.03.2014р. постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2014р. змінено в частині накладення адміністративного стягнення, пом?якшено адміністративне стягнення до штрафу в розмірі дев'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

16.01.2014р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відділу ДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за статтею 1222 КУпАП (невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 29.01.2014р. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_8 29.12.2013р. у період з 12 год 30 хв по 13 год 30 хв на 20-му кілометрі автодороги Київ - Овруч в селі Нові Петрівці Київської області, керуючи автомобілем НОМЕР_4, не виконав законної вимоги працівника міліції про зупинку, яка подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив пункт 2.4 Правил дорожнього руху. Розгляд справи відбувся у присутності ОСОБА_8

Постановою апеляційного суду Київської області від 03.03.2014р. постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2014р. скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення і рапорт працівника ДАІ не є переконливими доказами і не спростовують доводів ОСОБА_8 про його перебування в цей час в іншому місці, інших доказів його вини матеріали справи не містять.

09.01.2014р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відділу ДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за статтею 1222 КУпАП (невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області під головуванням позивача від 13.01.2014р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Розгляд справи відбувся у присутності ОСОБА_6 який свою вину визнав, пояснив, що не помітив як його зупинили.

Постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_6 29.12.2013р. о 12 год 30 хв на 20-му кілометрі автодороги Київ - Овруч в селі Нові Петрівці Київської області, керуючи автомобілем НОМЕР_5, не виконав законну вимогу працівника міліції про зупинку, яка подавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив пункт 2.4 Правил дорожнього руху.

Постановою апеляційного суду Київської області від 03.03.2014р. постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2014р. скасовано, звільнено ОСОБА_6 від адміністративної відповідальності на підставі статті 4 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність деяких законів України», провадження у справі закрито.

11.04.2014р. набрав чинності Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (Закон №1188-VII), яким визначено правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції як тимчасового посиленого заходу з використанням існуючих процедур розгляду питань про притягнення суддів судів загальної юрисдикції до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади у зв'язку з порушенням присяги з метою підвищення авторитету судової влади України та довіри громадян до судової гілки влади, відновлення законності і справедливості.

В грудні 2014 року на адресу Тимчасової спеціальної комісії (далі - ТСК) в порядку зазначеного Закону надійшли заяви голови Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» про порушення суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 норм законодавства України під час прийняття рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, яких визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1222 КАС України, та позбавлено права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

За наслідками розгляду вказаних заяв ТСК ухвалила висновок від 03.06.2015р., яким визнала наявність в діях позивача порушення присяги судді та направила висновок з матеріалами перевірки до Вищої ради правосуддя для подальшого розгляду та прийняття рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами Вищої ради правосуддя від 30.07.2015р. зазначений висновок ТСК разом із доданими матеріалами розподілено члену Вищої ради правосуддя ОСОБА_9 для розгляду.

Ухвалою від 10.09.2015р. щодо позивача відкрито дисциплінарну справу.

27.10.2015р. дисциплінарна секція Вищої ради правосуддя прийняла рішення рекомендувати Вищій раді правосуддя прийняти рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді. (а.с. 158 - 162)

За результатами розгляду дисциплінарної справи Вища рада правосуддя 26.11.2015р. прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Дніпровського районного суду м.Києва за порушення присяги.

Рішення обгрунтоване тим, що при розгляді вказаних вище адміністративних матеріалів позивач допустив однакові грубі порушення норм законодавства, в порушення вимог статтей 1222 та 245 КУпАП неповно та необ'єктивно розглянув адміністративні матеріали, не з'ясувавши всіх обставин справи, не навів обставин, якими він керувався при накладенні адміністративних стягнень саме у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк - 6 місяців.

Крім того, під час розгляду аміністративних справ позивач здійснив оцінку доказів з порушенням вимог статті 252 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, оскільки надав перевагу рапортам працівників ДАІ та протоколам про адміністративні правопорушення, які взагалі не доводили вини осіб, які притягалися до адміністративної відповідальності, над показами останніх та свідків.

Крім того, розглядаючи матеріали щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачем достовірно не було встановлено, що за кермом автомобілів, які не зупинились на вимогу працівників ДАІ, знаходились саме зазначені особи.

Крім того, розгляд справ проведено позивачем у відсутності осіб, які притягаються до відповідальності та за відсутності доказів належного повідомлення їх про час та місце розгляду справи чим позбавлено їх права на судовий захист.

Такі дії позивача, на думку відповідача, призвели до настання негативних наслідків, що знайшли свій вираз у зниженні авторитету правосуддя у суспільстві.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і його представника, представника відповідача, та дослідивши докази у справі, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту третього частини першої статті 3 Закону №1188-VII суддя суду загальної юрисдикції підлягає перевірці у разі прийняття ним одноособово або у колегії суддів рішень про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі статті 1222 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 124 Конституції України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) однією з підстав для звільнення судді з посади є порушення присяги.

Зміст присяги судді закріплено у статті 55 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин): "Я, (ім'я та прізвище), вступаючи на посаду судді, урочисто присягаю об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади".

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 15.01.1998р. №22/98-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) порушенням суддею присяги є: вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів; недотримання суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом; порушення морально-етичних принципів поведінки судді.

Приймаючи оскаржуване рішення Вища рада правосуддя мотивувала його тим, що позивач, невиконанням покладених на нього професійних обов'язків під час гострого соціального конфлікту в Україні з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року, завдав істотної шкоди демократичному конституційному ладу, правам і свободам громадян, інтересам суспільства та держави, допущені позивачем грубі порушення законодавства свідчать про необ'єктивний та упереджений розгляд справ, що порочать звання судді, що є порушенням присяги і, як наслідок, є підставою для внесення подання про звільнення судді із займаної посади.

Відповідачем відзначено, що при розгляді зазначених адміністративних справ позивачем допущено однакові грубі порушення норм законодавства.

Оскаржуване рішення прийняте відповідачем за результатами розгляду дисциплінарної справи, дослідження висновку ТСК, зібраних та наданих матеріалів, з врахуванням пояснень позивача та його адвоката, з врахуванням даних про його особу, показників його роботи та обставин прийнятих ним рішень, а тому посилання позивача в цій частині на те, що рішення відповідача є необгрунтованим, упередженим та прийнятим без врахування усіх обставин суд не може визнати обгрунтованим.

В ході розгляду справи судом досліджено зібрані у справі докази, а також адміністративні справи щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що розгляд зазначених адміністративних справ проведено позивачем з порушенням вимог статей 245, 252, 278, 280 КУпАП щодо об?єктивного з?ясування обставин кожної справи, без належного з?ясування чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна особа в його вчиненні, усі протоколи про адміністративне правопорушення складено фактично на підставі рапортів працівників ДАІ і не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а після спливу близько 10 днів з моменту вчинення правопорушення.

Наявні в матеріалах адміністративних справ щодо ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 рапорти працівників міліції містили інформацію про те, що транспортні засоби, які намагались зупинити працівники ДАІ, рухались в складі автоколони з символікою Автомайдан.

Справи щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розглянуті судом під головуванням позивача без їх участі та даних про те, що вони повідомлені про час та місце розгляду справи, а самі матеріали не містять жодних даних про те, що саме ці особи керували транспортними засобами на момент вчинення правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку, що надані відповідачу матеріали містили достатньо доказів невиконання позивачем покладених на нього професійних обов'язків під час гострого соціального конфлікту, допущених позивачем під час розгляду справ однакових грубих порушень вимог закону, що свідчить про необ'єктивний та упереджений розгляд справ, порочать звання судді, в зв?язку з чим відповідач обгрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для внесення подання про звільнення позивача з посади судді.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що покладені в основу рішення відповідача висновки стосуються допущених ним під час розгляду справ процесуальних порушень і оцінки прийнятих ним судових рішень, що не віднесено до повноважень відповідача.

Такі доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до статті 55 Закону №2453-VI зміст присяги судді, серед іншого, полягає і в зобов?язанні об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя.

Таким чином, розглядаючи питання дотримання суддею під час здійснення правосуддя присяги відповідач зобов?язаний перевірити чи дотримано суддею такі вимоги.

Колегія суддів погоджуєтться, що орган, який здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов'язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності.

В той же час зібрані у справі докази та зміст оскаржуваного рішення свідчать про те, що відповідач не втручався в суть постановлених судових рішень, а лише здійснив перевірку обставин, за яких такі рішення були прийняті, та констатував факт допущених позивачем грубих порушень, зокрема невстановлення обставин, які підлягали обов'язковому з'ясуванню при розгляді справ та порушення прав осіб, які притягались до відповідальності, зокрема щодо їх участі в розгляді справи.

В цій частині Європейський суд з прав людини у справі «Лопушанський проти України» №27793/08 від 02.02.2017р., рішення якого в силу частини другої статті 8 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню під час розгляду справ, зазначив, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов'язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною. З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6.

В світлі такої прецедентної практики Європейського Суду з прав людини неповідомлення учасників справи про час та місце її розгляду судом є істотним порушенням статті 6 Конвенції щодо права на справедливий суд, а тому такі порушення могли бути оцінені відповідачем як такі, що свідчать про порушення присяги судді.

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що заяви до ТСК було подано неуповноваженою на це законом особою, а особи щодо яких позивач приймав рішення у справах про адміністративні правопорушення заявили про те, що вони не уповноважували інших осіб на вчинення таких дій, також є безпідставним, оскільки за змістом статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» право на звернення до ТСК із відповідними заявами наділені будь-які особи. При цьому Законом не передбачено умову, що такі заяви можуть бути подані виключно особами, щодо яких прийнято такі рішення і внаслідок цього були порушені права, свободи та інтереси саме цієї особи.

Посилання позивача на те, що ТСК протиправно розглянула заяви, подані за межами передбаченого статтею 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» строку також є безпідставним і не може бути підставою для задоволення позову та скасування оскаржуваного рішення, оскільки з його змісту вбачається, що такі обставини були враховані відповідачем, однак вказаний висновок було прийнято до розгляду виходячи з положень частини другої статті 7 цього Закону, згідно якої висновок Тимчасової спеціальної комісії про порушення суддею присяги є обов'язковим для розгляду Вищою радою правосуддя.

Посилання позивача в обгрунтування позову на те, що приймаючи оскаржуване рішення відповідачем порушено вимоги статті 87 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Закон №2453-VI, в редакції на час вчинення проступку), якою предбачено, що дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше шести місяців із дня відкриття Вищою кваліфікаційною комісією суддів України провадження в дисциплінарній справі, але не пізніше року з дня вчинення проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці, також не можна визнати обгрунтованим з наступних підстав.

Так, чинним на час прийняття позивачем рішень у справах про адміністративні правопорушення законодавством не було передбачено строку для здійснення провадження щодо звільнення судді з посади за порушення присяги.

Частиною першою статті 97 цього Закону, в редакції Закону України від 12.02.2015р. №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (Закон №192-VIII), було передбачено перелік видів дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до судді, одним із яких є висновок про направлення рекомендації до Вищої ради правосуддя для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги.

Натомість у частині 4 статті 96 Закону №2453-VI передбачено, що дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років з дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.

Таким чином, після набрання чинності Законом №2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII уповноважений орган має вирішувати питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в тому числі вчинені до набрання цим Законом чинності, протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 96 зазначеного Закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування строків притягнення судді до відповідальності за порушення присяги була неодноразово висловлена Верховним Судом України (постанова від 12.04.2016р. №21-703а/16) та підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова 28.03.2018р. №11-2сап18).

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що під час розгляду дисциплінарної справи відповідачем не було досліджено питання строку є безпідставним, оскільки із змісту рішення вбачається, що при його прийнятті відповідач керувався чинною редакцією частини другої статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції», якою передбачено, що провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, врахувавши всі аргументи та доводи сторін, суд встановив, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом №22/98-ВР, з дотриманням принципу пропорційності, оскаржуване рішення містить обгрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов висновку про наявність підстав для внесення подання про звільнення позивача з посади.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 26.11.2015р. №899/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області за порушення присяги.

Керуючись статтями 22, 242 - 246, 250, 257 - 263, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, , підпунктом 5 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України в редакції Закону № 2147-VІІІ, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук