Справа № 554/9088/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2018-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 19.03.2018 Справа № 554/9088/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Барабаш Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (місцезнаходження: вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - Відповідача), в якому просив:

- зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2015 року.

- стягнути з Відповідача судовий збір в сумі 640 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 2013 по 2015 роки він здійснював підприємницьку діяльнісять у сфері права. Крім цього, додатково ним здійснювалася незалежна професійна діяльність (адвокатські послуги). Згідно Індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) станом на 22 травня 2017 року пенсійним фондом зараховано до страхового стажу за 2013 рік - 3 місяці, за 2014 рік - 2місяці, за 2015 рік - 0 місяців. До страхового стажу за вказаний період не зараховано здійснення ним підприємницької діяльності, а зараховано лише період незалежної професійної діяльності.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на задоволенні його позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи. Суд визнав причину неявки представника відповідача неповажною та провів розгляд справи за її відсутності, на підставі наданого відзиву на адміністративний позов.

Суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, поданий відповідачем відзив на адміністративний позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що надані позивачем докази, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Позивач в період з 2013 по 2015 роки здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця (а. с. 55, 56, 57).

11 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з січня 2013 року по грудень 2015 року, за якими щомісячно сплачувались страхові внески фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Відповідач листом № 20263/03-11 від 28 серпня 2017 року повідомив, що подана звітність до ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області має недоліки, а саме: в Додатку 5 таблиці 3 за вказані періоди не зазначено вид діяльності, від якого був отриманий дохід, які ймовірно вплинули на втрату актуальності цих звітів та запропонував повторно надіслати звітність до податкових органів (а.с.35).

Період підприємницької діяльності з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року не зарахований у зв'язку з відсутністю даних відомостей персоніфікованого обліку (а. с. 47-48).

11 серпня 2017 року позивач звернувся до місцевого податкового органу з заявою про проведення в обліку окремо Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма № Д5) з підприємницької діяльності за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік та Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №Д5) з незалежної професійної діяльності за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік. Листом ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області за №1192/16-31-13-02-21 від 4 вересня 2017 року повідомила, що за роз'ясненнями щодо не відображення самостійно визначених сум, на які нараховуються єдиний внесок відображений в таблиці 2 додатку 5 за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік в довідці форми ОК-5 рекомендовано звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи застосовується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню.

Згідно ст. 56 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій праціник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до пункту 3-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі-Перехідні положення) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, достатнім доказом для зарахування до стажу роботи в період здійснення підприємницької діяльності, зазначеного у пункті 3-1 Перехідних положень, є довідка про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності.

Доказом реєстрації суб'єктом підприємницької діяльності позивача є Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 55).

Крім того, судом встановлено, що за період 2013-2015 роки позивачем сплачено страхові внески (а.с.20-30).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наводив, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Зокрема, статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

З практики Європейського суду слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним питанням є зарахування до стажу роботи позивача періодів здійснення підприємницької діяльності за періоди: з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до стажу роботи ОСОБА_1 має бути зараховано періоди страхового стажу: з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень статей 9, 245 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права, та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період підприємницької діяльності з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2015 року.

У відповідності до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250-251, 255 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (місцезнаходження: вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) про зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період підприємницької діяльності з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2015 року.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29 березня 2018 року.

Суддя А. Г. Савченко