Справа № 462/25/18
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.05.2018 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Воробйова Сергія Миколайовича, Управління патрульної поліції у м. Львова Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР № 454706 від 29 грудня 2017 року про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР № 454706 від 29 грудня 2017 року про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позов мотивує тим, що інкримінованого йому адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки на заборонений сигнал світлофора не проїзжав, а завершив маневр на мигаючий сигнал. Про дану обставину він повідомив працівників поліції, однак ті не взяли до уваги його пояснень. Вважає дії працівників поліції неправомірними та просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив просив залучити співвідповідачем Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції та підтримав адміністративний позов надавши пояснення аналогічні викладеним в адміністративному позові. Просить скасувати постанову.

Відповідач в судове засідання не прибув подав відзив на адміністративний позов, згідно якого позові вимоги заперечуються із покликанням на відеозапис з камер працівників поліції, який долучили до відзиву. Просять відмовити у задоволенні позову та розглядати справу у їх відсутності.

Не погоджуючись із відзивом, позивач відповідь на нього, та просить суд звернути увагу , що працівники поліції віднеслись до нього та до розглядуваної справи упереджено та суб'єктивно, про що свідчить відеозапис, і зокрема з останніми цифрами «42».

Дослідивши матеріали справи та докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити.

Так, судом встановлено, що 29.12 2017 року, інспектором взводу 2 роти 2 батальйону № 3 УПП у м. Львові лейтенантом поліції Воробйовим С.М. складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БР № 454706 від 29 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 425 ( чотириста двадцять п'ять) грн.. 00 коп.

Згідно даної постанови ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , 29.12. 2017 року об 11 год. 16 хв. у м. Львові по вул. Кн. Ольги, 100 проїхав на заборонений жовтий сигнал світофора, тобто порушив п. 8.7.3.Г ПДР , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, у постанові відсутні дані про фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також на підставі яких доказів дане правопорушення підтверджується. Не надано таких доказів і у відзиві, хоч позивач неодноразово наполягав на тому, щоб такі докази були представлені.

Позивач свою вину заперечує та вважає, що постанова складена з грубим порушенням процесуальних норм.

Відтак, суд враховуючи сукупність матеріалів справи та пояснення позивача, визнає дану постанову такою, що не відповідає вимогам ст. 283 КпАП України, у зв'язку з чим, така постанова відповідно до вимог ч. 3 ст. 293 КУпАП підлягає скасуванню.

Постанова складена представником відповідача не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки згідно змісту постанови значиться, що розглядалися матеріали про адміністративне правопорушення, проте, які саме, у постанові не зазначено; покликання у постанові на ст. 33 КУпАП хоч і містяться, проте не враховані та не вмотивовані; зазначені у постанові фактичні обставини, які інспектор вважав встановленими, таким не відповідають; не враховано вимоги ст. 280 КУпАП; інспектором в супереч вимогам ст.ст. 255, 257 КУпАП не складено протокол, не зважаючи на заперечення водія своєї провини, а також не зазначено свідків події .

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення та слугує доказом. Разом з тим, в порушення норм КУпАП, такі дії інспектором виконані не були.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню.

Приймаючи дане рішення , суд виходить виключно з норм національного законодавства та міжнародних договорів, що ратифіковані Україною .

Так, відповідно до норм статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративні правопорушення - є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих , свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів при забезпеченні безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 даної норми закону, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності , покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте в матеріалах справи відсутні докази спростування адміністративного позову, в розумінні ст. 251 КУпАП.

Згідно із ст.. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення , завданням адміністративного судочинства є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст.. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Обов'язок поважати права людини закріплений також у ст.. 1 « Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яка ратифікована Україною 09 листопада 1995 року, а відтак підлягає виконанню державними органами України.

Визначаючи завдання адміністративного судочинства, законодавець у ст.. 2 КАС України зазначив, що таким завданням є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади , органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України,; ст.ст. 2, 5 - 9, 11, 71, ч. 2 ст. 77, 132, 139, 241-246, 251 , 286 КАС України, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити .

Постанову серії БР № 454706 від 29 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП., із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 ( чотириста двадцять п'ять) грн.. 00 коп., - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному законом, протягом десяти днів з часу його проголошення через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь