Справа № 804/3352/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 травня 2018 року Справа №804/3352/18

Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., перевіривши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

7 травня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції із позовними вимогами про:

- визнання протиправними дій, бездіяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 14 лютого 2018 року ОСОБА_2, який був отриманий субєктом владних повноважень 14 лютого 2018 року про надання публічної інформації;

- зобовязання Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департамента патрульної поліції надати на інформаційний запит від 14 лютого 2018 року ОСОБА_2, який був отриманий субєктом владних повноважень 14 лютого 2018 року відповідь в порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» на адресу: проспект Героїв, б. 20, кв. 114, м. Дніпро, 49100.

Суддею встановлено, що адміністративний позов не відповідає вимогам, встановленим статтею 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно пункту сьомому частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Суд зазначає, що поданий до суду адміністративний позов складений та підписаний керівником ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація» ОСОБА_3, яка є керівником громадської організації згідно протоколу №1 від 15 вересня 2014 року, та діє без додаткового уповноваження.

Основною метою створення та діяльності ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація» є здійснення представництва і для захисту прав та законних інтересів ГО та членів своєї ГО у судових інстанціях України всіх рівнів та ланок перед фізичними особами, підприємствами, установами, організаціями, юридичними особами (у тому числі іноземними), фізичними особами-підприємцями і субєктами владних повноважень, законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів, які не суперечать законодавству України.

ОСОБА_1 організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація» є утвореною згідно наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 жовтня 2014 року №381.

ОСОБА_1 організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація» утворена без статусу юридичної особи.

Відповідно до статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, встановлених законом, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

Цей позов поданий заявником ОСОБА_1 організацією «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація» в інтересах члена вказаної громадської організацій - ОСОБА_2.

Відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи поданий позов на відповідність статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

1. Позов поданий заявником громадським об'єднанням, утвореним за організаційно-правовою формою як громадська організація без статусу юридичної особи в інтересах членів організації фізичних осіб.

1.1. Юрисдикція та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кодексом визначено, що позивач це, зокрема, особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини 2 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Таким чином, в заявленому спорі позивачами є фізична особа ОСОБА_2, а громадська організація є заявником.

1.2. Частиною 5 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» від 22 березня 2012 року №4572-VI, який набрав чинності з 19.04.2012 року, передбачено, що громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про громадські об'єднання» встановлено, що рівність перед законом передбачає, що громадські об'єднання є рівними у своїх правах та обов'язках відповідно до закону з урахуванням організаційно-правової форми, виду та/або статусу такого об'єднання.

Суд зазначає, що з 19.04.2012 року держава визнала правомірність утворення та здійснення діяльності на території України обєднань громадян без статусу юридичних осіб, наділивши такі об'єднання відповідними правами та обовязками.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, передбачає, що не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

До такої іншої ознаки правомірно віднести наявність або відсутність статусу юридичної особи.

До джерела права, які застосовуються судом, Кодексом віднесено Конституцію та закони України, а також міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Окремо зазначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а статтею 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також встановлює заборону дискримінації, визначаючи, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Європейський Суд у пункті 94 справи Ringeisen v. Austria (1971) що положення частини 1 статі 6 включає «будь-яке провадження, результат якого є вирішальним для приватних прав та обовязків», і, відповідно, характер законодавства, яке визначає порядок вирішення питання (цивільне, господарське, адміністративне право тощо) та органу, який має юрисдикцію у вирішенні цього питання (суд загальної юрисдикції, адміністративний орган тощо) не має суттєвого значення.

Таким чином, для застосування статті 6 Конвенції необхідно, щоб результат провадження був вирішальним для приватних прав та обовязків.

Суд зазначає, що одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, який означає, що особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод.

Таке право покладає на державу як негативний обовязок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Держави користуються певною свободою розсуду у сфері регулювання права на доступ до суду, яке залежить як від потреб і ресурсів суспільства, так і від конкретних осіб.

Безпосередньо доктрина обмежень на право доступу до суду була сформульована Судом у справі Ashingdane v. United Kingdom (1985), згідно якої такі обмеження, для того, щоб відповідати вимогам частини 1 статті 6 Конвенції мають:

- переслідувати правомірну мету, і

- не порушувати саму сутність права.

Як зазначено у пункті 36 рішення Суду у справі Golder United Kingdom, стаття 6 Конвенції містить право на суд, у якому право на доступ до суду, тобто право розпочати провадження в суді, становить лише один із його аспектів.

У рішенні Комісії за заявою №10475/83 Dyer v. United Kingdom, Decisions and Reports 39, pp. 246 66 at pp. 251 52) відповідні принципи Суд виклав таким чином:

а) право на доступ до суду, гарантоване частиною 1 статті 6, не є абсолютним і може бути обмежене. Це дозволяє сама суть цього права, позаяк право на доступ до суду за своєю природою вимагає регулювання державою - регулювання, що може різнитися залежно від часу та місця і відповідно до потреб і ресурсів суспільства та особи;

б) при встановленні таких обмежень Договірні держави користуються певною свободою розсуду, однак, остаточне вирішення того, чи було дотримано вимог Конвенції залишається за Судом. Він має впевнитися, що встановлені обмеження не порушують чи зменшують доступ, що залишився особі таким чином, що завдають шкоду самій суті права;

в) більше того, обмеження не буде сумісним із частиною 1 статті 6, якщо воно не має правомірної мети і коли відсутнє пропорційне співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

Ці принципи визначають процедура, яка є невідємною частиною завдання Суду відповідно до Конвенції, задля визначення справедливої рівноваги між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи.

З системного аналізу наведених джерел права, суд дійшов висновку про невідповідність статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до практики застосування якої право на судовий захист має кожен.

Виключення обєднань громадян без статусу юридичної особи з кола осіб, які мають право на суд є дискримінацією за ознакою такого статусу, що суперечить як статті 8 Кодексу адміністративного судочинства, так і статті 14 Конвенції.

Суд погоджується із необхідністю застосування у питанні доступу до суду заявника рішення Палати у CASE OF THE CANEA CATHOLIC CHURCH v. GREECE (143/1996/762/963), у пунктах 41 та 42 якого Суд зазначив, що рішення Касаційного суду поклало на Католицьку церкву Канеа-заявницю реальне обмеження, перешкоджаюче їй в цьому конкретному випадку, та в майбутньому від будь-якого спору, повязаного з її майновими правами, встановленими судами (пункт 41), таке обмеження обмежує саму суть заявника-церкви права на суд, і відповідно, являє собою порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. В резюме по справі зазначено, що Греко-католицька церква не може прийняти судове переслідування в результаті відмови цивільних судів визнати, що вона має правосубєктність.

З огляду на вкладене, надаючи заявнику у цій справі зворотній зв'язок, суд зазначає, що ОСОБА_1 організація Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація без статусу юридичної особи визнається позивачем в адміністративному судочинстві із усіма процесуальними правами та обовязками.

Відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України:

- здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

- здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Враховуючи, що держава зобовязана виконувати позитивній обовязок та визнавати за громадськими обєднаннями, створеними без статусу юридичних осіб, всі права учасників судового процесу, у тому числі право на звернення до суду, суд зазначає про наявність у ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація» як адміністративної процесуальної правоздатності, так і адміністративної процесуальної дієздатності - у разі предявлення організацією адміністративного позову для захисту своїх прав та законних інтересів.

Однак, в заявленому позові громадська організація не є позивачем, а заявником, коли як позивачем є ОСОБА_2, в інтересах якої та на захист прав якої поданий цей позов.

2. Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини пятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються:

- повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів звязку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Оскільки у цій справі заявником є ОСОБА_1 організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна ОСОБА_1 організація», а позивачем, особою чиї інтереси захищатимуться в суді, є ОСОБА_2, позовна заява має містити відомості про: місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку, офіційну електронна адреса або адресу електронної пошти (за наявності).

У поданому адміністративному позові відповідачами визначено Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департамент патрульної поліції.

Суд зазначає, що вказані відповідачі є самостійними субєктами владних повноважень до яких можуть бути звернуті позовні вимоги.

Департамент патрульної поліції є органом, який знаходиться у місті Києві, а Управління патрульної поліції в місті Дніпрі є його структурним підрозділом.

Таким чином, позивачу належить привести позовну заяву у відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- зазначити в позовній заяві місце проживання чи перебування ОСОБА_2, поштового індексу, реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- визначити правильне найменування відповідача за поданим адміністративним позовом, до якого заявлені позовні вимоги, із відповідними реквізитами.

3. Відповідно до частини першої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Судом виявлено невідповідність оригіналу позовної заяви з її копією для вручення відповідачу.

Так, в оригіналі позову, який подано до суду міститься перелік додатків до нього, а саме:

1. наказ про утворення ГО+ витяг з протоколу установчих зборів засновників

2. витяги з протоколу про членство в ГО Лес.+запит на інформацію від 14.02.18 ОСОБА_2

3. заява ГО про звільнення від сплати судового збору

5. заява про звільнення від сплати судового збору

6. позов відповідачу 4 арк.

Зазначений перелік додатків не наводиться в копії позовної заяви для відповідача, отже, надана копія позову не відповідає оригіналу позову.

Керуючись статтями 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах членів своєї громадської організації ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії залишити без руху.

2. Надати строк для усунення недоліків позовної заяви, який складає 10 (календарних) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

3. Недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання належним чином оформленого адміністративного позову з урахуванням вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- із зазначенням в позовній заяві місця проживання чи перебування ОСОБА_2, поштового індексу, реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- визначення відповідача/відповідачів за позовною заявою та викладення змісту позовних вимог до такого відповідача/відповідачів;

- із зазначенням коду ЄДРПОУ відповідача/відповідачів, його/їх місцезнаходження, відомі номери засобів звязку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- відповідної до оригіналу копії виправленого адміністративного позову для відповідача/відповідачів.

4. Копію ухвали направити особі, що звернулась із позовною заявою.

5. Якщо недоліки позовної заяви не будуть усунені у зазначений строк, позовна заява буде повернута позивачеві.

6. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена.

Суддя ОСОБА_4