Справа № 808/485/18
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2018 року

Київ

справа №808/485/18

касаційне провадження №К/9901/47923/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 у справі №808/485/18 за поданням Головного управління ДФС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукртранс" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Запорізькій області у лютому 2018 року звернулося до адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукртранс" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 заяву Головного управління ДФС у Запорізькій області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків повернуто заявнику.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.03.2018 повернув апеляційну скаргу на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 апелянту.

Головне управління ДФС у Запорізькій області 11.04.2018 звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018.

У відповідності до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Таким чином, оскарження судового рішення суду першої інстанції в касаційному порядку можливе лише після його перегляду в апеляційному порядку.

Як зазначено вище, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 апеляційну скаргу податкового органу на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 повернуто апелянту.

Отже, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 не було переглянуто в апеляційному порядку.

У відповідності до підпункту 1 пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадках, якщо справа не переглядалася в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018.

При вирішенні питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 суд керується таким.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 заяву Головного управління ДФС у Запорізькій області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків повернуто заявнику.

Головне управління ДФС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу на судове рішення суду першої інстанції.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.03.2018 залишив апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам пункту 1 частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) щодо надання документу про сплату судового збору, та встановив десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання документу про сплату судового збору в сумі 1762грн.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копія вказаної ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2018 була отримана податковим органом 05.03.2018.

У межах встановленого ухвалою від 01.03.2018 строку Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулося до суду апеляційної інстанції з клопотанням продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, в якому зазначило, що не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги у встановлений ухвалою строк, оскільки у період безспірного списання коштів за виконавчими листами не проводилися платежі за платіжними дорученнями за всіма кодами програмної класифікації.

У зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, який закінчився 15.03.2018, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.03.2018 повернув апеляційну скаргу скаржнику на підставі частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) з урахуванням положень статті 169 цього Кодексу.

Статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом апеляційної інстанції) однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документу про сплату судового збору.

Зі змісту положень частини першої статті 169, частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо надання документу про сплату судового збору, при зверненні з апеляційною скаргою є підставою для постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для надання особі, яка подає апеляційну скаргу, усунути вказані недоліки. Така ухвала повинна містити інформацію щодо недоліків апеляційної скарги, способу їх усунення і встановлювати строк, достатній для вчинення відповідних процесуальних дій, який може бути продовжено у відповідності до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення судом апеляційної інстанції процесуальної дії).

Враховуючи викладене, суд може відтермінувати особі, яка звертається до суду, зокрема з апеляційною скаргою, виконання обов'язку щодо усунення недоліків апеляційної скарги, в тому числі щодо сплати судового збору, на певний строк, у разі наявності в такої особи об'єктивних перешкод для своєчасного вчинення таких дій.

При цьому суд, вирішуючи питання про продовження процесуального строку, повинен врахувати обставини, які б вказували на реальну можливість виконання процесуального обов'язку з усунення недоліків.

Зі змісту положень частини першої статті 169, частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, яка набрала законної сили, є безумовною підставою для повернення такої апеляційної скарги.

Як зазначено вище, позивач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, не виконав вимоги до апеляційної скарги щодо надання документу про сплату судового збору, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції було залишення апеляційну скаргу без руху та встановлено скаржнику достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

При цьому, скаржник звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку на усунення недоліків, у зв'язку із зупиненням проведення платіжних доручень за всіма рахунками, кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету та економічної класифікації видатків бюджету, крім захищених.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто, суб'єктом, що реалізує свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а невжиття суб'єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися підставою для продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для висновку про неправомірність повернення судом апеляційної інстанції податковому органу апеляційної скарги, у зв'язку з неусуненням недоліків, встановлених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху.

Доводи касаційної скарги щодо встановлення судом апеляційної інстанції неправомірних обмежень у реалізації позивачем права на апеляційне оскарження судових рішень не спростовують вищенаведених висновків про очевидне правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Зі змісту положень Закону України "Про судовий збір", Кодексу адміністративного судочинства України надання документу про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі є одним із процесуальних обов'язків для реалізації права на звернення до суду, зокрема з апеляційною скаргою, та не є обмеженням гарантованого права на доступ до суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Головному управлінню ДФС у Запорізькій області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2018 у справі №808/485/18 за поданням Головного управління ДФС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукртранс" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

2. Відмовити Головному управлінню ДФС у Запорізькій області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 у справі №808/485/18 за поданням Головного управління ДФС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукртранс" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

3. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк