Справа № 815/1630/18
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1630/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії, скасування рішення від 07.02.2018р. №14 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов'язання призначити пенсію за віком з моменту звернення за пенсією, 30.08.2017р.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є громадянинкою України та постійно проживає у США, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2017 р. по справі № 523/13735/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію було задоволено частково, зобов'язано розглянути подану ОСОБА_1 через представника заяву про призначення їй пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення, яке постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018р. по справі №523/13735/17 залишено без змін. Представник позивача зазначив, що на виконання вищевказаних судових рішень, у кінці березня 2018 року на його адресу надійшов лист від відповідача з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки у наданих документах відсутні відомості, які підтверджують, що ОСОБА_1 є громадянкою України, а місце постійного проживання - США. Представник позивача, посилаючись на положення Конституці України та рішення Конституційного суду України від 07.10.2009р. зазначає, що право на отримання пенсії в України мають не лише громадяни України, які постійно проживають на території України, а це право також поширюється на громадян України, які проживають за кордоном. Водночас представник позивача зазначив, що до Пенсійного фонду України, серед іншого, було надано нотаріально завірена копія легалізованої апостилем довіреності, у якому прописано право представника позивача на представництво інтересів позивача у Пенсійному фонді Україні, проте зазначене не було враховано відповідачем. У зв'язку з викладеним, представник позивача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 12.04.2018р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.04.2018р. до суду від Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі 07.08.2018р. було прийнято рішення №14 про відмову в призначенні пенсії за віком, згідно Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідач, посилаючись на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. за №1566/11846 зазначив, що не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про призначення пенсії представником, який діє на підставі посвідченої нотаріально довіреності, за місцем проживання до виїзду за кордон. Відповідач наголосив, що під час подання заяви представником позивача не було надано належних доказів того, що ОСОБА_1 є громадянкою України, а місце проживання є США, а не Україна. Також, на думку відповідача, при розгляді справи необхідно врахувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

30.08.2017р. представник ОСОБА_1 звернувся до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с.32-33). У вказаній заяві зазначено місце проживання до виїзду закордон ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 та фактичне місце проживання - АДРЕСА_2.

Під час з'ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі листом від 05.02.2016р. №3/с-3/11-23 надано відповідь представнику позивача про те, що законодавством не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про призначення пенсії представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, за місцем проживання до виїзду за кордон» та те, що «в наданих документах відсутні відомості, які підтверджують що ОСОБА_1 є громадянкою України».

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 20.10.2017р. у справі №523/13735/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено частково, зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі розглянути подану ОСОБА_1 через представника заяву про призначення їй пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018р. по справі №523/13735/17 залишено без змін постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 20.10.2017р. у справі №523/13735/17.( а.с.11)

На виконання постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 20.10.2017р. у справі №523/13735/17, Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 30.08.2018р., прийнято рішення №14 від 07.02.2018р. про відмову в призначенні пенсії за віком, зазначивши, що у наданих до Пенсійного фонду документах відсутні відомості, які підтверджують, що ОСОБА_1 є громадянкою України, а місце постійного проживання - США (а.с.12).

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р.N 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Однак, зазначені положення пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009.

Тобто, громадяни України, які проживають за межами України мають такі самі конституційні права, у тому числі і на соціальний захист.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство» від 18.01.2001р.

№2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до положень ст.26 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії №14 від 07.02.2018р., при прийнятті рішення були враховані такі документи:

- нотаріально завірена копія довіреності від 10.10.2016р., паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- копія паспорту представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3;

- нотаріально завірена копія трудової книжки ОСОБА_1;

- оригінал довідки з Державної міграційної служби Украни.

Як вбачається з паспорту громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 25.08.2011р. постійне місце її проживання - США (а.с. 38-39).

Згідно з довідкою тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 28.01.2007р. №4/1215 громадянці України ОСОБА_1 оформлено дозвіл для виїзду на постійне проживання до США та 22.12.2012р., до паспорту громадянина України для виїзду за кордон на постійне проживання НОМЕР_2 від 25.08.2011р. проставлений штамп «постійне проживання - США» (а.с.58).

Таким чином, те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України а місце її постійного проживання є Сполучені Штати Америки підтверджуються паспортом громадянина України для виїзду за кордон на постійне проживання НОМЕР_2 від 25.08.2011р., із відміткою (штампом) про постійне проживання у США та довідкою Державної міграційної служби України в Одеській області від 28.01.2007р. №4/1215.

Щодо посилання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Одесі у відзиві на адміністративний позов на те, що законодавством України не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про призначення пенсії представником, який діє на підставі посвідченої нотаріально довіреності за місцем проживання до виїзду за кордон, суд зазначає, що така підстава для відмови не була вказана в оскаржуваному рішенні, а також чинне законодавство не містить заборону особі, яка звертається до Пенсійного фоду із заявою про призначення пенсії, подати вказану заяву через представника.

Враховуючи викладене рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №14 від 07.02.2018р. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

У зв'язку з тим, що суд прийшов висновку про необґрунтованість прийняття рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №14 від 07.02.2018р., суд вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання призначити пенсію за віком, судом встановлено наступне.

Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановами Суворовського районного суду м.Одеси від 20.10.2017р. у справі №523/13735/17 та Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018р. по справі №523/13735/17 встановлено, що ОСОБА_1, на час подання заяви про призначення пенсії від 30.08.2017р. досягла 58 року, власну трудову діяльність мала як на території України так і колишнього СРСР. Зазначене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.47-57)

При цьому, у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018р. по справі №523/13735/17 суд встановив, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується нотаріально засвідченою ксерокопією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 та звернув увагу Пенсійного фонду на те, що у пенсійному законодавстві відсутня правова норма, яка забороняє особі, що звертається до органу Пенсійного фонду за призначенням чи поновленням виплати пенсії, подавати відповідну заяву через представника.

Жодних пояснень чи доказів того, що у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання пенсії за віком до суду надано не було.

Статтею 129 - 1 Коституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Суд наголошує що при прийнятті рішення №14 від 07.02.2018р., Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі не врахував встановлені в обов'язковому до виконання рішенні Суворовського районного суду м.Одеси від 20.10.2017р. обставини, а відмовив з тих самих підстав, які були зазначені у листі Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 05.02.2016р. №3/с-3/11-23 та у подальшому визнані судами першої та апеляційної інстанції необгрунтованими.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_1 неодноразово було відмовлено у нарахуванні пенсії, підстави яких визнані судом неправомірними та рішення суду є обов'язковими до виконання що має бути враховано Пенсійним Фондом, як суб'єктом владних повноважень при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії від 30.08.2017р., з метою захисту інтересів прав позивача, суд вважає, за необхідне зобов'язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 за віком з моменту звернення за пенсією, з 30.08.2018р.

При цьому, суд враховує, що дискреційні повноваження є повноваженнями суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Разом із цим у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення кокретних дій та не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції №65628 від 07.04.2018р. позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 704,80грн.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 07.02.2018р. №14 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Визнати неправомірними дії щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення за пенсією, 30.08.2017р.

Стягнути з Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, м.Одеса, вул. Чорноморського козацтва,95) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.