Справа № 820/377/18
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 травня 2018 р. справа № 820/377/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Валківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області - Минько В.О..

представника відповідача Валківської районної державної адміністрації Харківської області - Клочко С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Валківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області (, 63002, Харківська обл., Валківський р-н. м. Валки, вул. Пушкіна, буд. 26) та Валківської районної державної адміністрації Харківської області (, 63002, Харківська обл., Валківський район, м. Валки, пл. Центральна, буд. 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Валківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області та Валківської районної державної адміністрації Харківської області, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної Валківською районною державною адміністрацією Харківської області, №16 від 03 жовтня 2017 р. щодо відновлення виплати пенсії ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вересень 2017 р.);

- зобов'язати комісію з питань призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворену Валківською районною державною адміністрацією Харківської області, та Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з моменту припинення її виплати - з 01.03.2016 року;

- зобов'язати Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_6 з 2008 року здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2, яке видано Пенсійним фондом України 24.12.2008 р. 3 метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини на території Луганської області позивач змушена була покинути місце проживання у м. Красний Луч, Луганської обл., та прибула у вересні 2017 року до Валківського району Харківської області, смт Старий Мерчик, де була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № від 11.09.2017 р. Внаслідок проведення активної фази АТО на території Луганської області, у зв'язку із припиненням роботи банківських установ та відділень поштового зв'язку, вона не змогла отримати суми своєї пенсії за період з березня 2016 року по серпень 2017 року включно. Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області за зверненням позивача поновило виплату пенсії з 11.09.2017 р., такі дії Валківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області були здійсненні відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 року, та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 16 від 03 жовтня 2017 року. Позивач вважає протиправним рішення щодо відновлення виплати їй пенсії з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вересень 2017 р.), а не з моменту припинення її виплати (тобто з 01.03.2016р.), у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Валківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві на адміністративний позов, в якому зазначив, що відповідно до довідки від 24.11.2014 р. №630600029 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_5 отримувала пенсію за віком в управлінні з липня місяця 2014 р. по лютий місяць 2016 р. включно. Потім виплата пенсії з березня місяця 2016 р. припинилась. Відповідно до довідки від 11.09.2017 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та на підставі рішення комісії від 03.10.2017 р. №16 з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Валківській районній державній адміністрації виплата пенсії відновилась з вересня місяця 2017 р., тобто з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 р. №365, ОСОБА_5 поновлено соціальну виплату (пенсію) з вересня місяця 2017 року, яку позивач отримує по теперішній час. С. Управлінням проведено виплату пенсії останній на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Валківській районній державній адміністрації №16 від 03.10.2017 р., №17 від 27.10.2017 р. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Валківської районної державної адміністрації Харківської області, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві на адміністративний позов, в якому зазначив, що 11 вересня 2017 року гр. ОСОБА_5 звернулась до управління праці та соціального захисту населення за отриманням нової довідки внутрішньо переміщеної особи, яку їй було видано за № від 11 вересня 2017 року та було роз'яснено порядок відновлення пенсії для чого було рекомендовано звернутися до Банківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області із заявою про відновлення пенсії та повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства. З урахуванням інформації наданої Валківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області (у вигляді списку) про внутрішньо переміщених осіб, які звернулися з заявами про відновлення соціальних виплат (пенсії), 03 жовтня 2017 р. комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було розглянуто питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в тому числі гр. ОСОБА_5 За наслідками розгляду комісією, на виконання пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року за № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (орган, який здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства) було прийнято рішення про відновлення соціальних виплат гр. ОСОБА_5 з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вересень 2017 року). Повернення сум недоотриманих соціальних виплат гр. ОСОБА_5 за минулий період відповідно до законодавства комісією не вирішувалося оскільки, цей обов'язок покладено згідно пункту 15 вказаної Постанови на орган, що здійснює соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, в даному випадку - Банківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області. З огляду на викладене, комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при прийняті рішення 03 жовтня 2017 року не було порушено прав, свобод та законних інтересів позивача по справі - гр. ОСОБА_5 у відновленні соціальних виплат (пенсії), внаслідок чого позовні вимоги до відповідача - Банківської районної державної адміністрації є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_6 з 2008 року здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2, яке видано Пенсійним фондом України 24.12.2008 року.

Гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у місті Красний Луч, Луганської області, звернулася до управління праці та соціального захисту населення 24 листопада 2014 року та отримала довідку № від 24 листопада 2014 року за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1.

На підставі отриманої довідки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» гр. ОСОБА_5 отримувала пенсію з липня 2014 року по лютий 2016 року включно, що підтверджується базою даних отримувачів соціальних виплат.

До управління праці та соціального захисту населення надійшов лист Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 22 лютого 2016 року № 01-46/05/1532 щодо проведення роботи по здійсненню перевірки по спискам Служби безпеки України. В списки було включено 138 внутрішньо переміщених осіб Банківського району, в тому числі гр. ОСОБА_5

Перевіркою було встановлено, що гр. ОСОБА_5 не проживає за заявленою нею фактичною адресою, відсутність за місцем фактичного проживання було підтверджено складеним актом від 10 березня 2016 року, який міститься в матеріалах справи. Вказаний факт не заперечувався позивачем.

В подальшому правлінням праці та соціального захисту населення в базі переселенців до електронної картки гр. ОСОБА_5 було проставлено ознаку: «не перебування за фактичним місцем проживання».

На виконання вищезазначеного листа Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, управлінням праці та соціального захисту населення було здійснено обмін електронною інформацією про переселенців з Банківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області внаслідок чого гр. ОСОБА_5 даним органом було призупинено соціальні виплати (пенсію).

В подальшому управлінням праці та соціального захисту населення здійснювався контроль та було встановлено, що гр. ОСОБА_5 жодного разу не продовжувала термін дії довідки та не була зареєстрована територіальним підрозділом органу державної виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в редакції Закону станом на 01 січня 2016 року.

В зв'язку з не продовженням на протязі тривалого часу гр. ОСОБА_5 довідки внутрішньо переміщеної особи та відсутністю її за фактичним місцем проживання, наказом начальника управління праці та соціального захисту населення від 23 березня 2016 року № 7 було скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_5, що підтверджується копією витягу із списку внутрішньо переміщених осіб, яким скасовано довідки.

11 вересня 2017 року гр. ОСОБА_5 звернулася до управління праці та соціального захисту населення за отриманням нової довідки внутрішньо переміщеної особи, яку їй було видано за № від 11 вересня 2017 року, що підтверджується наявними матеріалами справи.

На підставі отриманої довідки позивач 11.09.2017 року особисто звернулась до Валківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області з заявою про поновлення виплат пенсії з 01.03.2016 року.

З урахуванням інформації наданої Валківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області (у вигляді списку) про внутрішньо переміщених осіб, які звернулися з заявами про відновлення соціальних виплат (пенсії), 03 жовтня 2017 р. комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було розглянуто питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в тому числі гр. ОСОБА_5 За наслідками розгляду комісією, на виконання пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року за № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (орган, який здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства) було прийнято рішення про відновлення соціальних виплат гр. ОСОБА_5 з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вересень 2017 року).

Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №17 від 27.10.2017 року, гр. ОСОБА_5 залишено без змін рішення №16 від 03.10.2017 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положеннями статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що положення пункту 2 ч. 1 ст. 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Суд бере до уваги, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В силу статей 8 та 22 Конституції України, ст. 7 КАС України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 Конституції України ).

Рішенням ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», зокрема у пункті 54 цього рішення ЄСПЛ, суд зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В цьому випадку суд вважає, що позбавлення позивача пенсійних виплат не є необхідним та в інтересах суспільства.

Ведучи мову про «Закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на той самий критерій, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. справу "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (Case of James and others v. the United Kingdom), рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 3/1984/75/119, § 40. Цей критерій вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві.

Матеріалами справи підтверджено, що, позивач під час отримання довідки № від 24 листопада 2014 року та під час повторного отримання довідки № від 11 вересня 2017 року, зареєстрована за однією і тією ж адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

З наведеного слідує, що саме на Валківську районну державну адміністрацію Харківської області в особі комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Валківській районній державній адміністрації покладено обов'язок щодо призначення (відновлення) такої соціальної виплати з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 р. комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення №16 про відновлення соціальних виплат гр. ОСОБА_5 з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме з вересня 2017 року, при цьому не було вирішено питання повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Отже, твердження відповідача - Валківської районної державної адміністрації Харківської області, що повернення сум недоотриманих соціальних виплат гр. ОСОБА_5 за минулий період відповідно до законодавства комісією не вирішувалося оскільки, цей обов'язок покладено згідно пункту 15 вказаної Постанови на орган, що здійснює соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, в даному випадку - Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

При цьому, законодавець розмежовує поняття призначення (відновлення) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

З огляду на фактичні обставини справи та враховуючи приписи законодавства, суд приходить до висновку, що рішення комісії з питань призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної Валківською районною державною адміністрацією Харківської області, №16 від 03 жовтня 2017 р. щодо відновлення виплати пенсії ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з місяця взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вересень 2017 р.) винесено правомірно, підстави для його скасування відсутні.

Підстави для зобов'язання комісії з питань призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворену Валківською районною державною адміністрацією Харківської області, та Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області відновити виплату пенсії ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з моменту припинення її виплати - з 01.03.2016 року, також відсутні, оскільки виплата пенсії позивачу поновлена правомірно з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.

При цьому, судом встановлено протиправну бездіяльність комісії з питань призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворену Валківською районною державною адміністрацією Харківської області щодо повного розгляду заяви позивача від 11.09.2017 року та вирішення питання відносно здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат позивачу за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Валківську районну державну адміністрацію Харківської області розглянути заяву ОСОБА_5 від 11.09.2017 року щодо здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат ОСОБА_5 за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, відповідно до законодавства.

З огляду на те, що Валківською районною державною адміністрацією Харківської області питання повернення сум недоотриманих соціальних виплат ОСОБА_5 за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, відповідно до законодавства ще не розглянуто, суд вважає позовну вимогу щодо зобов'язання Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Валківської районної державної адміністрації Харківської області розглянути заяву ОСОБА_5 від 11.09.2017 року щодо здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат ОСОБА_5 за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, відповідно до законодавства.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов'язання Валківської районної державної адміністрації Харківської області розглянути заяву ОСОБА_5 від 11.09.2017 року щодо здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат ОСОБА_5 за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, відповідно до законодавства.

В іншій частині підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Валківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області (, 63002, Харківська обл., Валківський р-н. м. Валки, вул. Пушкіна, буд. 26) та Валківської районної державної адміністрації Харківської області (, 63002, Харківська обл., Валківський район, м. Валки, пл. Центральна, буд. 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Валківську районну державну адміністрацію Харківської області (, 63002, Харківська обл., Валківський район, м. Валки, пл. Центральна, буд. 2) розглянути заяву ОСОБА_5 від 11.09.2017 року щодо здійснення повернення сум недоотриманих соціальних виплат ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) за період з 01.03.2016 р. по 31.08.2017 р. включно, відповідно до законодавства.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.05.2018 року.

Суддя Біленський О.О.