Справа № 810/1841/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа №810/1841/15

адміністративне провадження №К/9901/5185/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 (суддя - Терлецька О.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2015 (судді - Шелест С.Б., Пилипенко О.Є., Романчук О.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" (далі - ТОВ "Дельта-2010") до Київської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ТОВ "Дельта-2010" звернулося до суду з позовом до Митниці, у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 21.11.2014 № 125130005/2014/610108/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.11.2014 № 125130005/2014/00203.

На обґрунтування позову Товариство зазначило, що ним подані Митниці всі необхідні та належні документи для митного оформлення товару з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною договору). Проте Митниця безпідставно не погодилася із визначеною ним митною вартістю і застосувала шостий (резервний) метод. А доводи щодо розбіжності у додаткових документах, які не є обов'язковими у переліку документів для митного оформлення, не відповідають дійсності.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 03.06.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2015, адміністративний позов ТОВ "Дельта-2010" задовольнив: визнав протиправними та скасував рішення Митниці від 21.11.2014 № 125130005/2014/610108/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125130005/2014/00203; присудив з Державного бюджету України на користь ТОВ "Дельта-2010" витрати щодо сплати судового збору в розмірі 487,20 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, виходили з того, що: під час митного оформлення товару ТОВ "Дельта-2010" надало Митниці всі передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України необхідні та достатні документи, які дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору, а митний орган не довів, що задекларована позивачем митна вартість не відповідає дійсності.

Митниця подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та у позові відмовити.

На обґрунтування вимог касаційної скарги митний орган зазначає, що під час контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган встановив, що у поданих на митне оформлення документах містяться розбіжності щодо умов постачання та числового розрахунку імпортованого товару, а товариство не надало документально підтвердженої інформації щодо вартості транспортних витрат та витрат на страхування, як обов'язкової складової митної вартості відповідно до умов поставки CIF згідно з Інкотермс 2010.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.05.2018 касаційну скаргу Митниці прийняв до провадження та визнав за можливе попередній розгляд справи.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а судові рішення - в силі як такі, що прийняті відповідно до закону та є належно обґрунтованими.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанції встановили, що між позивачем (Дистриб'ютор) та компанією "GITI Tire Global Trading Pte. Ltd." (Сингапур) (Продавець) був укладений контракт від 27.06.2013 № G-D/2013-0627, за умовами якого Дистриб'ютор купує шини на умовах поставки CIF (Інкотермс 2000).

20.11.2014 позивач з метою здійснення митного оформлення товару (вантажні автомобільні пневматичні гумові шини для вантажних автомобілів), що надійшов на митну територію України згідно з зовнішньоекономічним контрактом № G-D/2013-0627 у кількості 759 шт. на суму 1 885 590,57 грн, надав до митного органу вантажну митну декларацію № 125130005.2014.549219. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу було також подано такі документи: - контракт від 27.06.2013 № G-D/2013-0627; картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами, від 17.03.2014 125/2012/0001072; - міжнародна автомобільна накладна CMR від 20.11.2014 № 063; - міжнародна автомобільна накладна від 20.11.2014 CMR № 075; - міжнародна автомобільна накладна від 20.11.2014 CMR № 130; - коносамент від 30.09.2014 № NJJY368255; - платіжне доручення про сплату коштів в іноземній валюті від 01.10.2014 № 374; - прайс-лист виробника б/н від 09.10.2014, завірений радою Китаю зі сприяння міжнародній торгівлі; - інвойс від 23.09.2014 GT 1404977A; - пакувальний лист б/н від 23.09.2014; - сертифікат відповідності від 30.01.2014 UA1.009.005493-14; - інформація про радіологічний контроль товару 2761 від 30.09.2014; - сертифікат про походження товару форми A G90311 від 29.09.2014; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів, 125130005.2014.549219 від 20.11.2014.

За результатами розгляду поданих позивачем до митного оформлення документів, відповідач 20.11.2014 направив декларанту електронне повідомлення з письмовою вимогою надати наступні документи: - виписку з бухгалтерської документації; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (а.с. 18-19).

На виконання вимог митного органу ТОВ "Дельта-2010" надало додаткові документи, а саме: - страховий поліс від 30.09.2014 № 46; - страховий поліс від 28.09.2014 № PYIE200Е03276; - висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 20.11.2014 № 3967; - рахунки-фактури від 06.11.2014 № СФ-012028; - митну декларація країни-відправлення від 29.09.2014 № 00019528.

За результатами розгляду поданих позивачем документів Митниця прийняла рішення, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості товару, та картку відмову, з приводу правомірності яких виник спір, з тих підстав, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності та немає всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості товарів (експертний висновок не враховує аналізу цін виробника аналогічної продукції на ринку; не враховано всіх витрат до кордону України відповідно до рахунку на перевезення).

Такі висновки Митниці обґрунтовані тим, що: 1) відповідно до пункту 8 (4) та пункту 9 (2) контракту від 27.06.2013 № G-D/2013-061 7 всі замовлення з фактичним об'ємом товарів, що має бути закуплений, визначаються у проформі-інвойсі, яку готує Постачальник після узгодження з Дистриб'ютором (позивачем) остаточної ціни. Однак до митного оформлення позивачем було надано не проформу-інвойс, а комерційний інвойс від 23.09.2014 № GT1404977A, що не узгоджується із положеннями контракту на поставку товарів; 2) інвойс від 23.09.2014 № GT1404977A та прайс - лист виробника товару містять різні відомості щодо вартості товару та різні умови поставки (FOB, CIF), що викликало у митного органа сумніви у достовірності наданої інформації щодо фактичних умов поставки та вартості спірного товару. При цьому до митного оформлення не надано жодного документу, що підтверджує вартість транспортування та страхування товарів, які обов'язково включаються до вартості товарів відповідно до умов поставки FOB згідно Інкотермс 2010; 3) надана позивачем до митного оформлення митна декларація країни відправлення від 29.09.2014 № 00019528 також свідчить про надання декларантом неповної інформації про митну вартість товару, оскільки відповідно до відомостей, що наведені у експортній митній декларації, фактично поставка товару здійснювалась відповідно до зовнішньоекономічного контракту № GT14SG04977, який до митного оформлення не подавався, на умовах поставки FOB, при цьому ціна, вказана у експортній декларації та у спірному інвойсі від 23.09.2014 № GT1404977A відрізняється.

У подальшому, 24.11.2014, позивач повторно подав відповідачу митну декларацію від 21.11.2014 №125130005/2014/549286, вищевказаний перелік документів та додаткові документи: - висновок про вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованою експертною організацією від 20.11.2014 № 3967; - страховй поліс PYIE00E03276 від 28.09.2014; - видаткові накладні від 21.11.2014; - копія митної декларації країни відправлення №00019528 від 29.09.2014.

Проте, надані додаткові документи не стали підставою для визнання відповідачем митної вартості, заявленої ТОВ "Дельта-2010".

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною другою статті 57 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини першої статті 58 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;м б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Як встановили суди, позивач надав, усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту, а їх зміст у сукупності не дає підстав ставити під сумнів правильність обчислення товариством митної вартості товару за першим методом. До того ж, зважаючи на те, які розбіжності у документах привернули увагу відповідача, витребувані ним додаткові документи, з огляду на своє призначення і зміст, не усунули би такі розбіжності, які на думку митного органу унеможливлюють застосування першого методу визначення митної вартості. Крім того, відповідач не довів проведення дій, що передують у разі застосування інших методів визначення митної вартості товару, зокрема резервного.

Наведені в касаційній скарги доводи щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій у цій справі фактично зводяться до правової переоцінки обставин у справі та дослідження доказів, які були предметом оцінки судами у ході розгляду справи. Таким чином, враховуючи встановлені обставини з дослідженням в судовому процесі доказів на їх підтвердження, суди дійшли правильного висновку про протиправність рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 21.11.2014 № 125130005/2014/610108/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.11.2014 № 125130005/2014/00203.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна