Справа № 826/8426/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 травня 2018 року № 826/8426/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г.

третя особа Управління державної виконавчої служби самостійні Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» Луньо Іллі Вікторовича, ТОВ «Компанія «Будгерметик»

провизнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. (надалі - Управління, Відділ, відповідач), треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Управління державної виконавчої служби самостійні Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» Луньо Іллі Вікторовича, ТОВ «Компанія «Будгерметик», в якому з урахування уточнень до позовної заяви просила: визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. прийняту у виконавчому провадженні №50969887 про стягнення виконавчого збору в розмірі 795560,20 грн. протиправною та скасувати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, а тому остання підлягає скасуванню в судовому порядку.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» проти позову заперечував, посилаючись в письмових запереченнях на те, що всі дії вчинені державним виконавцем відповідно та в порядку чинного законодавства, а тому, оскаржувана постанова не підлягає скасуванню.

Відповідач свої заперечення до суду не направив.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Кодексу чинної на момент виходу в письмове провадження), ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (надалі іменується «Кредитор») та ТОВ «КОМПАНІЯ БУДГЕРМЕТИК» (надалі іменується «Боржник») укладено Кредитний договір № 53/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії 20.06.2014, відповідно до умов якого (з урахуванням всіх змін та доповнень внесених до Кредитного договору) Банк надав Боржнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 350 000,00 доларів США (триста п'ятдесят тисяч доларів США 00 центів) при ліміті кредитування в розмірі 500 000,00 доларів США (п'ятсот тисяч доларів США 00 нуль центів), із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15 % (п'ятнадцять) процентів річних, із остаточним терміном повернення кредитних коштів 20.06.2016 р. включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 53/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 20.06.2014 між Кредитором та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №5 3/КЛ/14/3-1 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений від 20.06.2014 року посвідчений ПН КМНО Войнарською 1.А. за реєстровим № 553, в іпотеку було передано: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 138,2 кв.м., житловою площею 82,7 кв.м.; гаражний бокс НОМЕР_2 в підземному паркінгу у будинку АДРЕСА_2 загальною площею 18,3 кв.м.; житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 185 кв.м., житловою площею 138,4 кв.м., до складу якого входить гараж під літерою Б, огорожа під № 1-5; земельну ділянку, загальною площею 0,0884 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1.

21.04.2015 року вчинений виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстровим № 454, на Іпотечному договорі №53/КЛ/14/3-1 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений від 20.06.2014, щодо майнового поручителя ОСОБА_1.

Оскільки, ОСОБА_1 є майновим поручителем по кредиту та власником майна, яке передано в іпотеку ПАТ «КБ «Преміум» та виконавче провадження відкрито, де боржник зазначений ОСОБА_1, то лише боржник ОСОБА_1 несе обов'язок по сплаті заборгованості, як майновий поручитель в межах вартості майна.

Даний виконавчий документ був пред'явлений для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та 29.04.2016 головним державним виконавцем Григорян О.Г. було відкрито виконавче провадження №50969887.

Оскільки станом на 11.05.2016р. до Відділу жодного документального підтвердження про виконання виконавчого напису не надійшло, державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про стягнення виконавчого збору.

Незгода позивача із постановою про стягнення виконавчого збору від 11.05.2016р. ВП № 50969887 зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Крім того, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2 ст.42 даного Закону).

Частиною 3 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 року, із змінами та доповненнями, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5 ч.1 ст.3 Закону), тобто постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є виконавчим документом.

Ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно ч.1 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина 2 статті 27 Закону визначає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом..

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є випадки коли сума заборгованості фактично стягнута виконавцем, або повернута боржником у випадку коли виконавче провадження вже відкрито.

Ця думка узгоджується з нормами частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено випадки коли виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною платою за відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. прийняту у виконавчому провадженні №50969887 про стягнення виконавчого збору в розмірі 795560,20 грн., запропоновано боржнику виконати самостійно виконавчий напис до 06.05.2016 року.

Станом на 11.05.2016р. до Відділу жодного документального підтвердження про виконання виконавчого напису не надійшло, державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про стягнення виконавчого збору

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про правомірність дій, які вчиняв державний виконавець при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 11.05.2016р. ВП № 50969887, а, отже, така постанова є чинною та підлягає виконанню позивачем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій