Справа № 727/1117/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/1117/18

Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

08 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2018 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлея Ярослава Сергійовича про визнання протиправним дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлея Ярослава Сергійовича про визнання протиправним дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав на те, що він 14 грудня 2017 року не рухався на перехресті вул. Миколайчука та просп. Незалежності, у м. Чернівцях, а тому не міг порушити вимогу дорожнього знаку 4.2. "Рух праворуч". Крім того, зазначає, що поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у нього був при собі, однак вважає, що не зобов'язаний був його пред'являти, оскільки правил дорожнього руху не порушував.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час складання оскаржуваної постанови у позивача був наявний страховий поліс, який дійсний до 13.01.2018 року, та який був пред'явлений позивачем відповідачу, що підтверджується відеозаписом подій, які мали місце 14.12.2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

Позивач своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині частково, постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що 14.12.2017 року інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлеєм Ярославом Сергійовичем винесено постанову серії АР №739570, якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 425 грн., оскільки ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 порушив вимогу знаку 4.2 Рух праворуч, при цьому здійснив поворот ліворуч, при цьому порушив розмітку 1.3 п.8.5 та 8.4 ПДР України, а також при перевірці документів був відсутній поліс загальнообов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив ч.1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 739570 від 14 грудня 2017 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачаться зі змісту оскаржуваної постанови позивачем скоєно два адміністративних правопорушень за ч.ч.1 ст. 122 та ст. 126 КУпАП України.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З урахуванням скоєних правопорушень на позивача інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлеєм Ярославом Сергійовичем накладено стягнення в межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 126 КУпАП, в розмірі 425 грн..

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Оцінюючи доводи позивача стосовно безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП через невиконання вимог 4.2 "Рух праворуч" суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, автоматичну фото- і відеотехніку.

В апеляційній скарзі відповідач, як на доказ посилається на відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, який на його думку підтверджує вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Під час дослідження судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що на останньому не зафіксовано сам факт вчинення правопорушення - поворот ліворуч, порушуючи вимогу дорожнього знаку 4.2. " Рух праворуч", наявний відеозапис фіксує лише факт спілкування ОСОБА_2 з відповідачем.

Таким чином, відеоінформація, яка відображена на вказаному відеозапису жодним чином не доводить факту вчинення позивачем порушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України.

У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії АР №739570 від 14 грудня 2017 року в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАп України підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про правомірність дій інспектора при притягненні ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.

Так, апелянт зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції взагалі не досліджувались дійсні обставин справи, оскільки під час зупинки транспортного засобу "Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 позивачем на вимогу інспектора було надано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0921517, дія якого закінчилась ще в жовтні 2017 року, в той час як суд в своєму рішенні зазначив, що з оглянутого відеозапису встановлено що позивачем надано поліс строк дії якого закінчується та який долучений до матеріалів справи, що не відповідає дійсності.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.1 "ґ" Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі полісу (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з 2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач, керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 у м. Чернівціу на перехресті вул. Миколайчука та просп. Незалежності не мав при собі полісу (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги ч.1 ст. 126 КУпАП України.

Факт відсутності у позивача на момент складання оскаржуваної постанови полісу (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції, що міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів критично оцінює позицію суду першої інстанції, що позивачем під час зупинки було надано відповідачу поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7594295 термін дії якого закінчувався 13.01.2018 року, оскільки на вищезазначеному відеозаписі зафіксовано, що на вимогу працівника поліції ОСОБА_2 було пред'явлено поліс № АК/0921517, термін дії якого закінчився ще в жовтні 2017 року, що не заперечувалось самим позивачем.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7594295 від 14 грудня 2017 року було надано позивачем лише при подачі адміністративного позову.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та постановою серії АР № 739570 від 14 грудня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення в цій частині прийнята правомірно.

Крім того, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначає, що відповідачем не доведено той факт, що при керуванні позивачем транспортним засобом "Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 не працювала права фара в режимі ближнього світла.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги вказані вище доводи та не дає їм оцінку, оскільки згідно постанови серії АР № 729570 від 14 грудня 2017 року про вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч.ч. 1, ст 122 та 126 КУпАП України, а тому вказані обставини не є предметом даного адміністративного позову.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АВ № 729570 від 14 грудня 2017 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП України, однак вважає, що висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлея Ярослава Сергійовича щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України не відповідають встановленим обставинам по справі, а тому рішення суду першої інстанції в описаній частині підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлея Ярослава Сергійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення в частині визнання протиправними дій інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлея Ярослава Сергійовича та скасування постанови серії АР № 739570 від 14.12.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні адміністративного позову щодо визнання протиправним дій та скасування постанови інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Бешлея Ярослава Сергійовича при винесенні постанови серії АР № 739570 від 14.12.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.