Справа № 804/1764/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року Справа № 804/1764/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.03.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у здійсненні перерахунку позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці з 18.11.2015р. і з дня проведення перерахунку 01.12.2016р. із зарахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із включенням до суми суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нарахованої та виплаченої суми з урахуванням 1/12 частини допомоги на оздоровлення: з 18.11.2015р. - згідно довідок апеляційного суду Дніпропетровської області №07-409-с від 18.11.2015р., №7-408-с від 12.07.2016р., №7-536-с від 22.12.2016р., №7-280-с від 12.09.2017р. без обмеження граничного розміру та з урахуванням раніше виплачених сум;
- присудити на користь позивача з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704,00 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно постанови Верховної Ради України №788-VІІІ від 12.11.2015р., наказу Апеляційного суду Дніпропетровської області №256/к від 17.11.2015р. позивача було відраховано зі складу суддів апеляційного суду з 18.11.2015р. На підставі постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. у справі №183/7512/15, яка набрала законної сили, пенсійним органом було здійснено нарахування та виплату позивачу з 19.11.2015р. щомісячного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 82% від грошового утримання судді. 12.09.2017р. Апеляційним судом Дніпропетровської області позивачу було видано довідку №7-280-с, згідно якої працюючим суддям, відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» надається крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу: 1/12 посадового окладу щомісяця. 11.12.2017р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку вже виплаченого щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням допомоги на оздоровлення, проте листом №Л-130 від 26.12.2017р. позивачу було відмовлено у здійсненні такого перерахунку з посиланням на те, що допомога на оздоровлення відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не входить до складових суддівської винагороди. Вказану відмову позивач вважає незаконною та вказує, що оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, і її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами частини третьої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (за нормами якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. огляду З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представником відповідача надано письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди. Також, на думку представника відповідача, і посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 є помилковими, оскільки зазначене рішення не стосується включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді. Таким чином, немає законних підстав для здійснення перерахунку довічного грошового утримання на підставі уточнених довідок. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача 07.05.2018р. подав клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження .
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.
Частиною 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, з урахуванням наданого представником відповідача клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України, строки розгляду справи, встановлені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників позивача та відповідача у письмовому провадженні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 194, п. 1 ч. 3, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ.
11.12.2017 року позивач звернувся до Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області №7-280-с від 12.09.2017 р. про розмір суддівської винагороди, в якій, крім інших складових, зазначено допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що складає, 17 600,00 грн., 1/12 допомоги на оздоровлення складає 1 466,67 грн.
Листом від 26.12.2017 року №Л-130 позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки включити матеріальну допомогу до суддівської винагороди, з якої обчислено щомісячне довічне утримання позивача, немає законних підстав.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Апеляційним судом Дніпропетровської області були надані позивачу довідки про заробітну плату №07-409-с від 18.11.2015р., №7-408-с від 12.07.2016р., №7-536-с від 22.12.2016р., №7-280-с від 12.09.2017р.
Статтею 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній на момент призначення позивачеві довічного грошового утримання) визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до статті 133 вказаного Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Аналогічні правові норми закріплені у Законі України від 02 червня 2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 30 вересня 2016 року і діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому утримання.
Спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.
Таким спеціальним законом є Закон України "Про судоустрій і статус суддів".
Посилання позивача на пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.
Також, є безпідставним застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 06 листопада 2013 року № 21-350а13 про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання, оскільки предметом позову у зазначених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу", а в даному випадку предметом позову є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Положення статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України "Про судоустрій та статус суддів".
Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 738/1343/17 та від 20 березня 2018 року у справі № 749/951/17.
За вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, у спірних правовідносинах діяв в межах та у спосіб, які передбачені вимогами чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи.
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук