Справа № 826/8068/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2018 року № 826/8068/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про скасування постанови № 135/139/13-4/14П від 07 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі – ПрАТ «СК «Брокбізнес») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі – Нацкомфінпослуг), та просить суд скасувати постанову № 135/139/13-4/14П від 07 березня 2017 року, відповідно до якої до позивача застосовано штраф у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Нацкомфінпослуг 17 листопада 2015 року прийнято розпорядження № 2776 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», яким позивача зобов'язано до 08 грудня 2015 року включно усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів.

На підставі зазначеного розпорядження від 17 листопада 2015 року відповідачем було прийнято ряд рішень щодо застосування штрафних санкцій за його невиконання, у тому числі й оскаржувану постанову від 07 березня 2015 року № 135/139/13-4/14П.

Розпорядження № 2776 від 17 листопада 2015 року було оскаржено позивачем до суду, визнано протиправним та скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у справі № 826/28162/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року.

Посилаючись на те, що оскаржувана постанова є похідною від розпорядження від 17 листопада 2015 року, у зв’язку з чим підлягає скасуванню, позивач звертається до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

05 вересня 2017 року відповідачем подано письмові заперечення на позов, у яких, зокрема, зазначено, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, оскільки на момент її прийняття розпорядження від 17 листопада 2015 року було чинним, а після його скасування прийнято рішення від 14 червня 2017 року № 682/907/13-4/14/3С про закриття справи про порушення позивачем законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

За умов відсутності заперечень з боку представника позивача, який з’явився в судове засідання, ухвалою від 05 вересня 2017 року (протокольною) відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії) суд перейшов у письмове провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі - Закон № 2664-III).

Згідно пункту 4 частини першої статті 20 Закону № 2664-III державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу.

Статтею 39 Закону № 2664-III врегульовано, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

При цьому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону (пункти 1, 3 частини першої статті 40 Закону № 2664-III).

Порядок та умови застосування заходів вплив, в контексті частини другої статті 40 Закону № 2664-III встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Згідно п. 1.5. розділу I Положення №2319 Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Нацкомфінпослуг від 17 листопада 2015 року №2776 зобов'язано ПрАТ «СК «Брокбізнес» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Комісію про їх усунення з наданням підтверджуючих документів включно до 08 грудня 2015 року.

Зі змісту цього розпорядження слідує, що відповідачем розглянуто справу про порушення позивачем законодавства про фінансові послуги, провадження у якій розпочато на підставі звернення Громадської організації «Всеукраїнське об'єднання споживачів страхових послуг «Страховий захист» та акту Комісії від 30 жовтня 2015 року №777/13-15/13/6.

На підставі наданих Громадською організацією та позивачем документів, установлено, що позивач, як страховик, порушив вимоги пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28 серпня 2003 року № 40, який зобов'язує страховика дотримуватись обов'язків, визначених статтею 20 Закону України «Про страхування», та частину другу статті 20 цього Закону, відповідно до якої страховик зобов'язаний дотримуватись передбачених умовами договору страхування обов'язків. З аналізу змісту розпорядження слідує, що Нацкомфінпослуг, установивши, що позивач мав усі необхідні документи для вжиття заходів своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, передбачені умовами договору із останнім, в установлений строк не виконав своїх обов'язків, у зв'язку із чим, на підставі пункту 10 частини першої статті 28, статті 39, пункту 1 частини першої статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про страхування», підпункту 41 пункту 4 та підпункту 19 пункту 6 Положення про Нацкомфінпослуг, затвердженого указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070, пункту 1.5 розділу ІІ, пункту 3.1 розділу ІІІ Положення про застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року № 2319, відповідачем прийнято розпорядження від 17 листопада 2015 року № 2776.

У подальшому, у зв’язку з невиконанням, на думку відповідача, розпорядження № 2776 від 17 листопада 2015 року на підставі відповідних постанов до позивача застосовувалися штрафні санкції у розмірі 1 700,00 грн., 3 400,00 грн. та згідно оскаржуваної у даній справі постанови від 07 березня 2017 року у розмірі 17 000 грн.

Водночас, судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у справі № 826/28162/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, розпорядження Нацкомфінпослуг від 17 листопада 2015 року № 2776 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» визнано протиправним та скасовано.

Із змісту судових рішень вбачається, що за твердженнями відповідача станом на 23 жовтня 2015 року позивач не прийняв рішення щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування, у зв’язку з чим позивача було зобов’язано у термін включно до 08 грудня 2015 року усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень. Проте, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем було виконано оскаржуване розпорядження № 2776 у спосіб та у строк, який вказано в самому розпорядженні, шляхом направлення до відповідача 07 грудня 2015 року рішення № 2066-11 про відмову у виплаті страхового відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту №006-046407/01НТ від 18 вересня 2014 року.

Таким чином висновки відповідача про порушення позивачем вимог частини другої статті 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком інших обов'язків, що передбачені договором страхування та пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов щодо недотримання обов'язків страховика, визначених статтею 20 Закону України «Про страхування» не знайшли підтвердження під час розгляду судами справи № 826/28162/15, визнані протиправними та такими, що порушують права позивача.

Крім того, судом встановлено, що позивачем до суду оскаржено також постанову відповідача № 68/13-15/13/5 від 02 березня 2016 року про застосування санкцій за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, на суму 3 400, 00 грн. За наслідками розгляду справи № 826/4598/16 Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову від 19 липня 2017 року, відповідно до якої позов задоволено, постанову про застосування штрафу на суму 3 400, 00 грн. скасовано, зокрема з підстав встановлення судовим рішенням у справі № 826/28162/15 обставин, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зазначеному судовому рішенні йдеться про виконання позивачем розпорядження № 2776 від 17 листопада 2015 року, визнаного у подальшому протиправним та скасованого, у зв’язку з чим відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

Як вбачається з оскаржуваної у даній справі № 826/8068/17 постанови № 135/139/13-4/14/П від 07 березня 2017 року про накладення штрафної санкції (штрафу) на ПрАТ «СК «Брокбізнес» за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, відповідач, посилаючись на обставини не підтвердження позивачем виконання вимог розпорядження № 2776 від 17 листопада 2015 року у листах від 12 січня 2016 року № 16-05, від 25 січня 2016 року, від 25 квітня 2016 року, від 15 червня 2016 року, від 03 березня 2017 року, а також зазначаючи, що рішення Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу після набрання ними чинності є обов’язковими для виконання учасниками ринку фінансових послуг, застосував до нього штрафну санкцію у розмірі 17 000 грн.

З урахуванням встановленого вище, суд розцінює оскаржувану постанову від 07 березня 2017 року № 135/139/13-4/14/П як похідну від скасованого розпорядження № 2776 від 17 листопада 2015 року, у зв’язку з чим вона підлягає скасуванню, оскільки встановлює штрафні санкції стосовно позивача за не підтвердження виконання вимог зазначеного розпорядження, скасованого у подальшому судовими рішеннями.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, ураховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, установлено, що позивачем було виконано Розпорядження № 2776, а також те, що це Розпорядження є протиправним, у зв'язку із чим скасоване, суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за його невиконання.

До того ж, згідно рішення Нацкомфінпослуг від 14 червня 2017 року № 682/907/13-4/14/3С закрито справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» на ринку фінансових послуг, 26 квітня 2017 року № 907/13-4/14, у зв’язку з тим, що факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги є таким, що не доведений. Крім того, у запереченнях та у листі № 4645/13-8 від 16 червня 2017 року (міститься в матеріалах справи) відповідач зазначає, що невиконаних заходів впливу, застосованих Нацкомфінпослуг за порушення законів та інших нормативно - правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, термін виконання яких настав, позивач не має.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі,в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 135/139/13-4/14П від 07 березня 2017 року про накладення штрафної санкції (штрафу) на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

3. Присудити на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (01032, м. Київ, вул. Білоруська, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, (01001, м. Київ, вул. Гринченка, 3, ) сплачені судові витрати у розмірі 1 600, 00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.)

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда