Справа № 813/3222/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/1042/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Гелецького П.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ткачука Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року (Головуючий суддя: Гулик А.Г., м. Львів, 09.01.2018 складено повний текст рішення) у справі за позовом ОСОБА_3 до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №23363-13 від 11.07.2016 про нарахування позивачу податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" на суму 25000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення відповідач прийняв з порушенням строків прийняття та надсилання (вручення) податкових повідомлень - рішень. Позивач зазначив, що податкові повідомлення - рішення про сплату суми платежу "Транспортний податок з фізичних осіб" надсилаються (вручаються) платнику податку за місцем його реєстрації до 01 липня базового податкового періоду. Проте, оскаржене податкове повідомлення - рішення відповідач виніс 11.07.2016, а позивач отримав його лише 23.07.2016. Крім того, позивач посилається на те, що Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області не приймала рішення щодо встановлення транспортного податку на 2015-2016 роки, що на переконання позивача не покладає на нього обов'язку його сплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області форми "Ф" №23363-13 від 11.07.2016.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Галицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що у власності ОСОБА_3 перебуває легковий автомобіль марки LAND ROVER, об'єм двигуна 4398 куб. см., 2013 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

11.07.2016 Галицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України прийняла податкове повідомлення-рішення №23363-13, яким позивачу визначила суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок фізичних осіб в розмірі 25000,00грн.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Базою оподаткування у відповідності до пп.267.3.1 п.267.1 ст.267 ПК України, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Згідно з пп. 267.2.1. п. 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади., що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою КМ України, станом на 1 січня податкової (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального. Відповідно розрахунку Міністерства економічного розвитку і торгівлі автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком, оскільки його вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року.

При винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції покликався на положення пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, відповідно до якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період) .

Проте, Вищий адміністративний суд України у Постанові від 28.09.2016 року по справі К/800/10935/16 зазначив, що встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення. В залежності від цього визначається правовий режим місцевого податку (збору), який теж різний.

Пунктом 10.2 цієї статті чітко зазначено, що місцеві ради обов'язково встановлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імператив цієї норми відповідає п.п. 12.3.5 пункту 12.3 ст. 12 ПК України, згідно якої у разі неприйняття органами місцевого самоврядування рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного і податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття і рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до кінця року, що переду є бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (в редакції Закону України від 24.12.2014р. № 71-VIII).

Поряд з підпунктом 12.3.5 діє норма підпункту 12.3.4 ст. 12 ПК, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК України, а норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи із змісту ст. 267 ПК починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Отже, приймаючи рішення у даній справі суд першої інстанції прийшов до упереджено хибного висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення - рішення №23363-13 від 11.07.2016 року, адже позов був безпідставним і задоволенню не підлягав.

Таким чином, висновок суду першої інстанції по даній справі зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності обставин, які мали значення для справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст. 317 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п.1 ч.2 ст. 315, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - задоволити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року у справі №813/3222/17- скасувати та винести нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Гулид
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 11.05.2018 року