Справа № 2а-29/08/0226
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 травня 2018 року
Київ
справа №2а-29/08/0226
адміністративне провадження №К/9901/1517/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу 2а-29/08/0226
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_12 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 , ОСОБА_177 , ОСОБА_178 , ОСОБА_179 , ОСОБА_180 , ОСОБА_181 , ОСОБА_182 , ОСОБА_183 , ОСОБА_184 , ОСОБА_185 , ОСОБА_186 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області (далі ГУ ПФУ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Вінницький ОВК) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду, ухвалену 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Ватаманюка Р.В., суддів

Мельник-Томенко Ж.М., Сторчака В.Ю.,
в с т а н о в и в :
18 грудня 2007 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили:
- визнати протиправною бездіяльність Вінницького ОВК у виконанні Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-XII) та Закону України від 09 квітня 1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII) в частині непідвищення та невиплаті пенсії позивачам;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати суму пенсії позивачам, зазначеним у пункті 3 прохальної частини позову, з урахуванням: премії, в розмірі 33% всього обсягу грошового забезпечення військовослужбовців, встановлених Указами Президента України від 14 липня 1995 року № 615/95 «Про надбавки до грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» та від 04 жовтня 1996 року № 923/96 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», а також постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»; щомісячної надбавки за служби в Збройних Силах України в розмірі до 40% посадового окладу, встановленої Указом Президента України від 14 липня 1999 року № 847/99 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України»; щомісячної 100% надбавки, встановленої Указом Президента України від 23 лютого 2002 року № 173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»; щомісячної надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України, встановленої Указом Президента України від 05 травня 2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок пенсії з урахуванням підвищення на 50%, 75%, 150%, 200%, 350% та 400% мінімальної пенсії за віком особам, зазначеним у пункті 4 прохальної частини позову;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок суми пенсії з урахуванням надбавок, премії та підвищень, зазначених у пунктах 3 та 4 і протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити недоплачену суму пенсій спадкодавців спадкоємцям, з урахуванням перерахунку, за минулий час, починаючи з 01 вересня 1999 року до дня смерті спадкодавців, зазначених у пункту 5 прохальної частини позову;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок суми пенсії з урахуванням надбавок та премії, зазначених у пункті 3 та протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити недоплачену суму пенсії з урахуванням перерахунку, за минулий час, починаючи з 01 вересня 1999 року позивачам, зазначеним у пункті 6 прохальної частини позову;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити різницю між нарахованою за рішенням суду та отриманою пенсією починаючи з 01 січня 2006 позивачам, зазначеним у пункті 7 прохальної частини позову.
Справа розглядались судами неодноразово.
Тульчинський районний суд Вінницької області постановою від 30 січня 2008 року задовольнив позовні вимоги.
Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03 жовтня 2017 року закрив провадження по апеляційній скарзі ГУ ПФУ в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсій особам вказаним у пунктах 2, 3, 4, 5 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року з урахуванням надбавок, премій, доплат, підвищень, як такі, що виконані.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року скасовано постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року, ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову.
07 листопада 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 звернулись із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 03 жовтня 2017 року та залишити в силі постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року.
26 січня 2018 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив ГУ ПФУ на касаційну скаргу, в якому відповідач зазначив про незгоду з касаційною скаргою.
Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 , дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Вінницький апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року у повному обсязі, помилково не врахував того факту, що своєю ухвалою від 03 жовтня 2017 року суд частково закрив апеляційне провадження (у тому числі щодо осіб, які звернулись з касаційною скаргою - ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 ).
Частиною 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) передбачено, що апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Це означає, що після того, як апеляційний суд частково закрив апеляційне провадження, він мав розглянути по суті апеляційну скаргу лише у тій частині, провадження у якій не закрито.
Вінницький апеляційний адміністративний суд у мотивувальній частині зазначив, що здійснюється апеляційний перегляд рішення лише частини рішення суду першої інстанції (пункт 6 резолютивної частини). Проте, вказана обставина не відображена апеляційним судом у резолютивній частини.
Крім того, апеляційний суд, зазначаючи, що апеляційний перегляд здійснюється стосовно пункту 6 резолютивної частини рішення суду першої інстанції, не встановив відповідних фактичних обставин та чітко не визначив матеріальне право, яке належить застосовувати та, відповідно, не зробив належних висновків.
Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, рішення апеляційного суду є необґрунтованим.
З метою виправлення вказаного недоліку суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд (лише стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 , які звернулись із касаційною скаргою).
Суд касаційної інстанції, відповідно до положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Пунктом 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції частково з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді апеляційному суду необхідно чітко встановити, у якій частині закрито апеляційне провадження та, відповідно розглянути апеляційну скаргу по суті (в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 ), встановивши відповідні фактичні обставини та мотивувавши рішення.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 задовольнити частково.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від

03 жовтня 2017 року у справі № 2а-29/08/0226 скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_103 та ОСОБА_164 і передати справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В решті постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від

03 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз
М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,
Судді Верховного Суду