Справа № 805/2781/18-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 р. Справа№805/2781/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Алябєва І.Г., при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про розірвання трудового договору,

в с т а н о в и в:

23 квітня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька (далі УПФУ у Ворошиловському районі), у якій Позивач просить розірвати на підставі статті 38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений УПФУ у Ворошиловському районі з ОСОБА_1 на підставі наказу від 20 серпня 2012 року №62-о.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 06 березня 2018 року та призначено до підготовчого провадження на 28 березня 2018 року.

28 березня 2018 року відкладено підготовче провадження до 24 квітня 2018 року.

24 квітня 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 травня 2018 року.

До судового засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

На підставі статей 205, 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за відсутності представників сторін та без здійснення фіксування судового процесу.

ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що є особою переміщеною з тимчасово окупованої території України. До початку проведення антитерористичної операції проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала у трудових відносинах з УПФУ у Ворошиловському районі та працювала на посаді головного спеціаліста відділу по контрольно-перевірочної роботи.

Наказом Відповідача від 03 лютого 2014 року продовжено термін трудового договору на посаді головного спеціаліста відділу по контрольно-перевірочній роботі до виходу Позивача з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Однак, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області позивач виїхала з району проведення антитерористичної операції без припинення трудових відносин з роботодавцем.

30 листопада 2017 року позивач звернулась до відповідача за новою юридичною адресою із нотаріально посвідченою заявою про звільнення відповідно до статті 38 КЗпП України у зв'язку з проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції та переїздом її сім'ї на нове місце проживання.

У відповідь на заяву розяснено, що УПФУ у Ворошиловському районі фактично не знаходиться за вказаною адресою, заява залишена без задоволення.

Через канцелярію суду від Красноармійського ОУПФУ надійшов відзив, у якому він просить вирішити питання щодо розірвання трудового договору ОСОБА_1 з УПФУ у Ворошиловському районі на розсуд суду.

Красноармійське ОУПФУ повідомляє, що за адресою 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, буд. 154 Відповідач фактично не знаходиться. При цьому Управління не є ліквідованим, не знаходиться в стані припинення або реорганізації, але діяльність не здійснюється у звязку з відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для його функціонування.

Зазначено, що на Красноармійське ОУПФУ покладено виконання обовязків Відповідача, але лише в частині обслуговування страхувальників.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 є особою переміщеною з тимчасово окупованої території України, відповідно до довідки від 23 листопада 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

До початку проведення антитерористичної операції проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України (серія ВТ №051113), виданого Ворошиловським РВ УМВС у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з УПФУ у Ворошиловському районі та працювала на посаді головного спеціаліста відділу по контрольно-перевірочній роботі. Призначена на посаду Наказом Відповідача від 20 серпня 2012 року №62-о.

Наказом УПФУ у Ворошиловському районі від 23 жовтня 2014 року №426н Позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23 жовтня 2014 року по 25 серпня 2017 року.

30 листопада 2017 року Позивач звернулась до Відповідача за новою юридичною адресою із нотаріально посвідченою заявою про звільнення відповідно до статті 38 КЗпП України у зв'язку з проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції та переїздом у нове місце проживання.

Вказана заява надіслана на нову юридичну адресу УПФУ у Ворошиловському районі.

Листом від 13 грудня 2017 року №38076/07/25 Красноармійске ОУПФУ повернуло заяву про звільнення без розгляду та повідомило, що УПФУ у Ворошиловському районі фактично не знаходиться за вказаною адресою.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Поняття внутрішньо переміщеної особи розкрито у статті 1 Закону № 1706-VII, відповідно до частини першої якої внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно з частиною 2 цієї статті адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації повинні були забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснювалося лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

У Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р., під номером 1пункту 1 значиться місто Донецьк.

На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України УПФУ у Ворошиловському районі змінило юридичну адресу на нову: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, буд. 154.

Відповідно до статті 2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Робота в органах Пенсійного фонду України відноситься до державної служби.

На момент виникнення спірних правовідносин суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Стаття 1 Закону №3723-ХІІ містила визначення державної служби в Україні, відповідно до якої це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Пунктом 2 частини першої статті 30 Закону №3723-ХІІ передбачалося, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі недотримання повязаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 161 цього Закону.

Згідно зі статтею 16 Закону № 3723-ХІІ на державних службовців поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

Відповідно до статті 25 Закону № 1700-VII особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; 2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Системний аналіз вказаних вимог Закону № 3723-ХІІ та Закону № 1700-VII свідчить, що державний службовець не має права займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Таким чином, перебування Позивача у трудових відносинах з УПФУ у Ворошиловському районі, позбавляє її можливості подальшого працевлаштування.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Судом встановлено, що 25 серпня 2017 року закінчилася відпустка ОСОБА_1 по догляду за дитиною.

Отже, 25 серпня 2017 року Позивач повинна була приступити до роботи, однак, з незалежних від неї обставин не змогла цього зробити.

Відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України, яка регулює питання розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Листом від 13 грудня 2017 року №38076/07/25 Красноармійске ОУПФУ повернуло заяву про звільнення без розгляду та повідомило, що УПФУ у Ворошиловському районі фактично не знаходиться за вказаною адресою.

З відповіді Красноармійского ОУПФУ від 13 грудня 2017 року №38076/07/25 вбачається, що УПФУ у Ворошиловському районі фактично не знаходиться за вказаною адресою.

Окрім цього, відповідно до листа ГУ ПФУ у Донецькій області від 22 серпня 2017 року №920-Б-01 керівний склад працівників Управління ПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька відсутній, а оформлення трудових відносин працівників територіальних управлінь до функцій головного управління не входить.

Вказане унеможливлює розірвання трудового договору, укладеного між сторонами, працедавцем УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Враховуючи, що 25 серпня 2017 року закінчилася відпустка ОСОБА_1 по догляду за дитиною і з цієї дати вона повинна була приступити до роботи, суд вважає за необхідне зазначити дату розірвання трудового договору з 25 серпня 2017 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при подачі адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн, відповідно до платіжного доручення від 03 квітня 2018 року №18788867.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 139, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (87516, Донецька область, м. Маріуполь, б-р. Меотиди, буд.30/17, кв.64; ) до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, буд. 154; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про розірвання трудового договору задовольнити.

Безстроковий трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Управлінням Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька відповідно до наказу від 20 серпня 2012 року №62-о - розірвати з 25 серпня 2017 року за статтею 38 КЗпП України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 травня 2018 року.

Суддя Аляб'єв І.Г.