Справа № 804/7046/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2018 рокусправа № 804/7046/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Федосєєва Ю.В., з участю позивач - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі №804/7046/17 (головуючий суддя у 1 інстанції - Конєва С.О., рішення ухвалено в м.Дніпрі у залі судового засідання Дніпропетровського окружного адміністративного суду 17 січня 2018 року, повний текст рішення складено 23 січня 2018 року) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування частково податкових повідомлень-рішень та вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з адміністратиним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2017 року в частині збільшення податку з доходів фізичних осіб на суму 5775 грн. та застосовану штрафну санкцію у сумі 1443,75 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2017 року у розмірі 457,50 грн. та штрафної санкції у розмірі 114,50 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати рішення № від 18.07.2017 року про застосування штрафної санкції у розмірі 2533,10 грн.;

- визнати протиправним та скасувати частково вимогу про сплату боргу від 18.07.2017 року №Ф- в сумі 13359,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при заповненні декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік № від 05.02.2015 року та за 2015 рік № від 18.01.2016 року ним брались дані з Книги обліку доходів та витрат, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 "Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи", а згідно з Наказом №481 дані Книги обліку доходів та витрат мають підтверджуватися відповідними документами, зокрема, доходи можуть підтверджуватися виписками з банків. Відповідно до банківських виписок, грошові кошти отримані позивачем в загальній сумі 8000,00 грн. за 2014 рік та 30500,00 грн. за 2015 рік надходили від ОСОБА_4, яка є дружиною позивача. Зазначив, що вказані суми доходу заносилися до Книги обліку доходів і витрат за 2014 року та 2015 року, а тому вважає, що донарахування єдиного соціального внеску за 2014-2015 роки в сумі 13359,50 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 2533,10 грн., вимога №Ф- від 18.07.2017 року про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014-2015 роки в сумі 13359,50 грн., військового збору за 2015 рік в сумі 457,50 грн. та штрафна санкція в сумі 114,38 грн. є неправомірними, оскільки позивачем не було вчинено порушення щодо заниження отриманого чистого доходу, а відповідно, не було вчинено і порушень щодо не нарахування єдиного соціального внеску та військового збору.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, не всебічне і не повне з'ясування всіх обставин, не об'єктивну оцінку доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, просить скасувати постанову суду першої інстанції винести нову постановою, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на виконання приписів податкового законодавства позивач здійснював записи про всі отримані доходи до Книги доходів і витрат, в тому числі в сумі 8000 грн. за 2014 рік та в сумі 30500 грн. за 2015 рік. Оскільки заниження чистого доходу позивачем від провадження господарської діяльності не було, то відповідно і заниження розміру військового збору, що підлягав сплаті також не було. Також вважає, що ЄСВ не повинен до нараховуватися у зв'язку з відсутністю підстав для донарахування даного податку.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач в деклараціях про майновий стан і доходи за 2014 рік та 2015 рік занизив показники одержаного доходу на 38500 грн., що свідчить про порушення вимог ст.177 Податкового кодексу України, а також потягло за собою не сплату у повному обсязі військового збору та ЄСВ. Окрім того, позивачем у графі №2 Книги обліку доходів і витрат не внесено дохід, що надійшов по рахунку, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», в 2014 року у розмірі 8000 грн., у 2015 році у розмірі 30500 грн. Також позивачем порушено вимоги щодо форми Книги обліку доходів і витрат та порядку її заповнення в частині відсутності записів пов'язаних з витратами. Наведені обставини стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги. Вважає, що податковий орган під час перевірки діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.03.2005 року за адресою: 49130, АДРЕСА_1, з 01.04.2005 року перебуває на обліку в Лівобережній об'єднаній ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, та з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року був платником, зокрема, податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, військового збору та ЄСВ з підприємницької діяльності, що підтверджується відомостями, наведеними у акті перевірки, які не оскаржуються сторонами (а.с.9-23).

У період з 29.05.2017 року по 12.06.2017 року контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року за результатами якої був складений акт №6499/04-3в-13-03/ від 19.06.2017 року за висновками якого встановлені наступні порушення позивачем:

-п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження одержаного доходу у розмірі 38500,00 грн., у тому числі за 2014 року на суму 8000,00 грн. та за 2015 року на суму 30500,00 грн.;

-п.1.2 п.16-1 підр. 10 р.ХХ, ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження одержаного доходу за 2015 рік у розмірі 30500,00 грн., що призвело до заниження до оподаткування військовим збором чистого (оподатковуваного) доходу в розмірі 30500,00 грн.;

- п.2 ч.1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI перевіркою встановлено заниження бази до сплати єдиного соціального внеску за 2014 - 2016 роки;

- п. 44.3 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-ІУ (із змінами та доповненнями) з частині не надання інформації з необхідними підтверджуючими документами до перевірки;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, Наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 року № 481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» щодо форми Книги обліку доходів і витрат та порядку її заповнення в частині відсутності записів пов'язаних з витратами та доходами (а.с.9-23).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 18.07.2017 року були прийняті наступні рішення, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 9468,75, в тому числі за податковим зобов'язанням - 7575,00 грн., за штрафними санкціями - 1893,75 грн. (а.с.26,27);

2) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати військового збору у загальній сумі 759,38 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 607,50 грн., за штрафними санкціями - 151,88 грн. (а.с.28-29);

3) рішення №, за яким застосовано штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 2753,10 грн. (а.с.24-25);

4) вимогу №Ф-, за якою заборгованість з єдиного внеску станом на 18.07.2017 року становить 15559,50 грн. (а.с.30).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 18.07.2017 року в частині збільшення податку з доходів фізичних осіб на суму 5775 грн. та застосовання штрафної санкції у сумі 1443,75 грн., податковим повідомленням-рішенням № від 18.07.2017 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати військового збору у розмірі 457,50 грн. та штрафної санкції у розмірі 114,50 грн., рішенням № від 18.07.2017 року про застосування штрафної санкції в сумі 2533,10 грн.; вимогою про сплату боргу від 18.07.2017 року №Ф- в частині нарахування заборгованості з єдиного внеску на суму 13359,50 грн. позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 19.06.2017 року та не заперечується сторонами, підставою для нарахування вищевказаних грошових зобов'язань стало порушення позивачем ст.ст.44, 49, 177, 181, 183, 187, 203 Податкового кодексу України, ст.ст. 4,6,7,8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", Наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 року №481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», а саме: у графі №2 Книги обліку доходів і витрат № 4661/1/2 від 12.05.2006 року не занесено дохід, що надійшов по рахунку № 248, відкритому в ПАТ КБ "Приватбанк", в 2014 році від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всього у розмірі 8000,00 грн. та у 2015 році від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 всього у розмірі 30500,00 грн., згідно інформації, що наведена в акті перевірки та наданих представником позивача пояснень, серед найманих працівників зазначені особи не значаться. Згідно виписок банку реєстраційні номери облікових карток платників податків, по зазначеним операціям, щодо надходження грошових коштів, - відсутні. Враховуючи, що покупцем товару позивача є кінцевий споживач такі надходження коштів є коштами від реалізації товару. Окрім того, перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, встановлені розбіжності оподатковуваного доходу, зокрема, за 2014 рік у розмірі 8000,00 грн., за 2015 рік у розмірі 30500,00 грн., які виникли за рахунок зазначених порушень. У зв'язку з тим, що перевіркою встановлено заниження отриманого чистого доходу позивачем від провадження господарської діяльності за вказаний період, позивачем не доплачено військовий збір та не нараховано ЄСВ у встановленому законодавством розмірі (а.с.9-23).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені в акті перевірки висновки контролюючого органу ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства, виходячи з наступного.

Згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування для фізичних осіб - підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.5 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 року № 481 затверджено «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» (далі - Порядок).

Згідно з п.1 Порядку, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Пунктом 6 Порядку, визначений порядок занесення відомостей до Книги.

Відповідно до п.п.6.2 п.6 Порядку, встановлено, що у графі 2 Книги відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 9 Порядку встановлено, що дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Обов'язок щодо ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат та складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів покладений на платника податку п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16 ПК України.

Як вбачається із наданих копій звітів про дебетові та кредитові операції по рахунку 8248 за періоди з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року, з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року, з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року та з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року вбачаються готівкові надходження власних коштів у 2014 році від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всього у розмірі 8000,00 грн. та у 2015 році від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 всього у розмірі 30500,00 грн., що не заперечується позивачем (а.с.63-82).

Разом з тим, позивачем під час судового розгляду справи не було надано до суду жодних доказів того, що вказані вище суми коштів були внесені ним до графи №2 Книги обліку доходів і витрат за 2014 рік - у сумі 8000,00 грн., за 2015 рік - у сумі 30500,00 грн., відповідної копії Книги доходів і витрат за вказаний період на вимогу суду не надано.

Як зазначив позивач в адміністративному позові та його представник в суді першої інстанції, вказані кошти вносила на рахунок ФОПБ ОСОБА_2 його дружина, це були її власні кошти, проте навіщо дружина позивача вносила ці кошти, з якою метою, та за які послуги не зазначено.

Представник позивача в суді першої інстанції послався на те, що позивач не знав про необхідність занесення цих коштів у тому числі і до Книги доходів і витрат у разі, якщо вони вносяться на банківський рахунок.

За наведених обставин, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, колегія суддів погоджується з тим, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм законодавства, які відображені в акті перевірки від 19.06.2017 року, є обґрунтованими та такими, що відповідають наданим представниками сторін поясненням та дослідженими під час розгляду справи документам.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення податку з доходів фізичних осіб на суму, що оскаржується - 5775 грн. та застосування штрафної санкції у сумі, що оскаржується - 1443,75 грн. є правомірним, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Статтею 163 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх сходження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено підпунктами 164.2.1 - 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Крім того, до цього переліку включаються інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового кодексу України, що передбачені п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 Податкового кодексу України (пп.1.4 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України).

Оскільки проведеною перевіркою встановлено заниження чистого доходу позивачем від провадження господарської діяльності за 2014 року - 8000,00 грн., у 2015 року - 30500,00 грн., наведені висновки контролюючого органу підтверджено під час розгляду справи, колегія суддів погоджується з тим, що таке порушення призвело до заниження розміру військового збору, що підлягав сплаті за зазначені періоди, оскільки із вказаних сум не було сплачено військовий збір.

Вказані факти представником позивача також не були спростовані жодними належними та допустимими доказами під час судового розгляду справи, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № щодо збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору в сумі, що оскаржується - 457,50 грн. - основного платежу та штрафних санкцій у сумі 114,38 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується „на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності".

Пунктом 3 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та З частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було визначено, що за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків у 2014 році та 10 відсотків у 2015 році зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За результатами проведеної перевірки встановлено заниження позивачем показників чистого доходу за 2014 рік - у сумі 8000,00 грн., за 2015 рік - у сумі 30500,00 грн., внаслідок чого не було нараховано ЄСВ у встановленому законодавством розмірі, що підтверджується даними акту перевірки.

Позивачем та його представником вказані вище факти не спростовані жодними належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за не нарахування у встановленому розмірі ЄСВ та правомірність донарахування сум ЄСВ за оспорюваними рішеннями та вимогою у відповідності до вимог податкового законодавства та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з тим, що рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2533,10 грн. та вимога №Ф- про сплату боргу на суму 13359,50 грн. є правомірними, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Позивачем та його представником під час судового розгляду справи не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про протиправність прийнятих контролюючим органом оспорюваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги з урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства України в оспорюваній частині.

Також не було надано позивачем і належних доказів про внесення спірних сум до Книги обліку доходів і витрат та не вчинено будь-яких процесуальних дій щодо надання відповідних доказів до суду.

В свою чергу, відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі №804/7046/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування частково податкових повідомлень-рішень та вимоги - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 08 травня 2018 року, в повному обсязі постанова виготовлена 10 травня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва