Справа № 810/2225/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року № 810/2225/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства «ОБРІЙ» до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича про скасування постанови від 20.04.2018,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Селянське (фермерське) господарство «ОБРІЙ» з позовом, в якому просить скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича від 20.04.2018 ВП № 55887904 про стягнення з боржника - Селянського (фермерського) господарства «ОБРІЙ» витрат на проведення виконавчих дій на суму 2177 389, 30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку стягнення та розподілу витрат на проведення виконавчих дій, передбачених законодавством, яке регулює виконавче провадження. Так, відповідач оскаржуваним рішенням постановив стягнути вказані витрати з позивача на користь третьої особи, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження. Таким рішенням відповідач порушив правила стягнення та розподілення коштів виконавчого провадження, що призвело до порушення прав та інтересів позивача. Крім того, сума витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 217 389,30 грн є безпідставною та документально необґрунтованою.

Від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надходило, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 08.05.2018.

Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ст. 194, 205, 268 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що Господарським судом Київської області видано наказ від 09.01.2018 № 911/2834/17 на примусове виконання рішення даного суду від 27.11.2017, яке набрало законної сили 26.12.2017, про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «МАСЛІВСЬКЕ» та Селянського (фермерського) господарства «ОБРІЙ» на користь Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» - 3 750 000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 264 297,95 грн. - заборгованості за відсотками (у т.ч. 221 147,26 грн. - прострочених відсотків); 10 714,68 грн. - пені; 60 375,19 грн. - судового збору.

Боржником за вказаним судовим наказом визначено Селянське (фермерське) господарство «ОБРІЙ» (ідентифікаційний код 20616335; місцезнаходження: 25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вулиця Велика Перспективна, будинок 35/54; фактична адреса: 08830, Київська обл., Миронівський район, село Вікторівка, вул. Незалежності (Леніна), буд. 32-А).

Стягувач - Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» звернувся зі заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича.

Постановою відповідача від 26.02.2018 ВП № 55887904 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 09.01.2018 № 911/2834/17.

Постановою приватного виконавця від 20.04.2018 ВП № 55887904 виконавчий документ - наказ господарського суду Київської області від 09.01.2018 № 911/2834/17 - повернуто стягувачеві в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також 20.04.2018 приватним виконавцем винесено постанову ВП № 55887904 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

З четвертого пункту резолютивної частини постанови від 20.04.2018 ВП № 55887904 про повернення виконавчого документа стягувачу слідує, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.04.2018 № 55887904 підлягає виділенню в окреме провадження.

Виходячи зі змісту мотивувальної частини постанови від 20.04.2018 ВП № 55887904 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, приватним виконавцем встановлено, що при проведенні виконавчих дій 06.04.2018 описано та арештовано цілісний єдиний майновий комплекс, до якого входять майнові права (право оренди земельної ділянки), рухоме та нерухоме майно. Цілісний єдиний майновий комплекс передано на зберігання ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Миронівським РВ ГУ УМВС України в Київській обл. 19.02.2003, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) (далі - зберігач).

Зберігачем при зберіганні переданого йому майна понесено витрати, які підтверджуються такими документами, наданими зберігачем ОСОБА_3:

1) договором про надання охоронних послуг № 1 від 10.04.2018 та додатковою угодою від 10.04.2018 № 1 до вказаного договору, укладеного ОСОБА_3 (замовник) з ПП «СВАРОЖИЧ» (виконавець). Згідно із зазначеним договором сума оплати послуг виконавця - ПП «СВАРОЖИЧ» складає 20 000,00 грн за добу, починаючи з 10.04.2018;

2) актом виконаних робіт, складеним 10.04.2018 між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо надання послуг, пов'язаних з перевезенням, а саме - транспорті послуги (евакуатор). Вартість робіт складає 41 000,00 грн.

Враховуючи те, що зберігач ОСОБА_3 поніс витрати, пов'язані з перевезенням та охороною рухомого майна, приватний виконавець Ніколаєв С.В. дійшов висновку про необхідність відшкодування витрат, сплачених за надання послуг згідно з додатковою угодою від 10.04.2018 № 1 до договору про надання охоронних послуг від 10.04.2018 № 1 у розмірі 20 000,00 грн за одну добу, по 10 000,00 грн за кожну адресу, без ПДВ, що разом за період з 10.04.2018 по 20.04.2018 складає 220 000,00 грн., та витрати, пов'язані з перевезенням, а саме - транспорті послуги (евакуатор) - згідно з актом виконаних робіт від 10.04.2018 у розмірі 41 000,00 грн, що разом складає 261 000,00 грн.

Приватний виконавець у вказаній постанові також зазначив, що частково витрати у сумі 43 610,70 грн підлягають поверненню за рахунок авансового внеску стягувача, однак, перераховуються зберігачеві.

Таким чином, нестягнута сума понесених витрат зберігачем ОСОБА_3 складає 217 389,30 грн.

Отже, приватний виконавець Ніколаєв С.В. своєю постановою від 20.04.2018 ВП № 55887904 постановив стягнути з боржника - селянського (фермерського) господарства «ОБРІЙ» витрати на проведення виконавчих дій на загальну суму 217 389,30 грн.

Стягувачем за постановою від 20.04.2018 ВП № 55887904 визначив зберігача - ОСОБА_3.

Однак, Селянське (фермерське) господарство «ОБРІЙ» не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки вважає, що її прийнято з порушення норм спеціального законодавства, яке регулює примусове виконання рішень, та без належних доказів, які обґрунтовують суму витрат, які визначено відповідачем.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Розділом V Закону № 1404-VIII передбачено порядок фінансування виконавчого провадження.

Також згідно з п. 1 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція), фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч. 2 вказаної статті Закону № 1404-VIII).

Згідно з абзацом 2 ч. 3 вказаної статті Закону № 1404-VIII витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Частиною 4 вказаної статті Закону № 1404-VIII передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Аналогічні положення містяться в абзацах 1-2 п. 2 розділу VI Інструкції.

Згідно з абзацом 3 п. 2 розділу VI Інструкції, у разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для зарахування коштів виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Враховуючи вищенаведені норми права, суд дійшов наступних висновків.

Кошти, необхідні для організації та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження та є складовою коштів такого провадження. Витрати провадження здійснюються за рахунок авансового внеску, стягнутих з боржника коштів на такі потреби, а також власних коштів приватного виконавця.

Кошти витрат виконавчого провадження (не покриті авансовим внеском стягувача) стягуються з боржника на рахунок приватного виконавця для подальшого їх розподілення на користь осіб, які понесли витрати, на підставі відповідної постанови. Тобто така постанова є виконавчим документом, за яким стягувачем є приватний виконавець, а кошти виконавчого провадження зараховуються на банківський рахунок виконавця та у подальшому з нього розподіляються.

Однак, як встановлено судом, у резолютивній частині постанови від 20.04.2018 ВП № 55887904 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження відповідачем визначено стягувачем ОСОБА_3, який згідно з описовою частиною оскаржуваного рішення є особою, яка надавала послуги зі зберігання майна та транспортні послуги (евакуатор).

Така фактична обставина свідчить про порушення відповідачем наведених норм спеціального законодавства, що регулює порядок стягнення та розподілення коштів витрат виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець вирішив стягнути грошові кошти - витрати виконавчого провадження з боржника безпосередньо на користь третьої особи, яка не є ані стороною, ні учасником виконавчого провадження № 55887904. При цьому, за оскаржуваним рішенням саме відповідач має бути стягувачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваної постанови відповідача.

Крім того, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (абзац 3 ч. 3 вказаної статті Закону № 1404-VIII).

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 затверджено «Види та розміри витрат виконавчого провадження», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1300/29430.

Відповідно до п.п. 3, 6 розділу І «Види та розміри витрат виконавчого провадження» до видів витрат віднесено послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, зокрема, зберігачів та послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ «Види та розміри витрат виконавчого провадження» розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

З наведених норм права вбачається, що виконавець у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження зазначає види та суми, з яких вони складаються. Розмір витрат виконавчого провадження визначається відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Проте, мотивувальна частина оскаржуваної постанови відповідача не містить жодного посилання на розрахунковий документ, який би свідчив про фактичне понесення ОСОБА_3 витрат у сумі 217 389,30 грн, тобто, про сплату на користь його контрагентів: ПП «СВАРОЖИЧ» та ПП ОСОБА_4 цих коштів. Також відсутнє посилання на первинний бухгалтерський документ, який би свідчив про реальне надання охоронних послуг у виконавчому провадженні № 55887904.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження дійсного розміру витрат.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з ч. 2 ст. 177 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного суд вважає, що оскаржувана постанова приватного виконавця є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 1 762 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу підлягають судові витрати у розмірі 1 762, 00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича від 20.04.2018 у виконавчому провадженні № 55887904 про стягнення з боржника - Селянського (фермерського) господарства «ОБРІЙ» (ідентифікаційний код 20616335) витрат на проведення виконавчих дій на загальну суму 217 389,30 грн.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_2; АДРЕСА_2) на користь Селянського (фермерського) господарства «ОБРІЙ» (ідентифікаційний код 20616335; місцезнаходження: 25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 35/54) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.