Справа № 805/2373/18-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 р. Справа№805/2373/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі за текстом рішення - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (надалі - ТУ ДСА в Донецькій області, відповідач) про визнання протиправною відмову в наданні позивачу, який є суддею у відставці, довідки про заробітну плату працюючого на відповідній посаді судді з 01.01.2017 року та зобов'язання надати довідку про заробітну плату працюючого на відповідній посаді судді з 01.01.2017 року з урахуванням п. 24 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» до Закону України № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року «Про судоустрій та статус суддів», який передбачає, що розмір базового посадового окладу судді місцевого суду з 01.01.2017 року становить 15 прожиткових мінімумів для працюючих осіб.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач до 22 березня 2002 року працювала на посаді судді. У зв'язку зі збільшенням заробітної плати працюючого судді з 01.01.2017 року, позивач звернулась до ТУ ДСА в Донецькій області з проханням надати довідку про заробітну плату працюючого судді з урахуванням мінімальної зарплати. ТУ ДСА в Донецькій області відмовило позивачу у наданні довідки, з чим позивач згодна, але однією з підстав відмови є посилання відповідача на п.25 «Прикінцевих та перехідних положень» до Закону України № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року «Про судоустрій та статус суддів». оскільки відповідач вважає, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання тільки після проходження кваліфікаційного оцінювання.

Позивач вважає, що відповідач невірно тлумачить зміст п. 25, а тому відмова у наданні довідки про заробітну плату з посиланням на п. 25 «Прикінцевих та перехідних положень» до Закону України № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року «Про судоустрій та статус суддів» є незаконною, а тому позивач просить у судовому порядку визнати такі дії відповідача незаконними та зобов'язати надати таку довідку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

25 квітня 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивач була звільнена у відставку в 2002 році та не проходила кваліфікаційного оцінювання у встановленому порядку, а тому не має права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, встановленому ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII. Тому не має правових підстав для надання позивачу довідки про розмір працюючого на відповідній посаді судді, обрахований від окладу, який з 01.01.2017 року становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Також, відповідач зазначив, що згідно п. 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену положеннями Закону України від 07.07.2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», яка з урахуванням положень п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обраховується від посадового окладу судді місцевого суду, що складає 16 000 грн. Відповідач вважає правомірною відмову у видачі позивачу довідки про розмір суддівської винагороди працюючого судді в зазначеному позивачем розмірі, а заявлений позов безпідставним і таким, що не ґрунтуються на законі, тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є суддею у відставці та з 5 квітня 2002 року отримує грошове утримання, призначене наказом начальника Донецького обласного управління юстиції № 211-1 (а.с. 5).

З постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 7 лютого 2002 року № 3063-ІІІ вбачається, що відповідно до пункту 15 статті 85, пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, позивача звільнено з посади судді місцевого Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 20).

30.08.2017 року позивач звернулася до ТУ ДСА в Донецькій області щодо надання довідки про заробітну плату для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 16).

Як слідує з наданої відповіді від 07.09.2017 року за № 1044/17-вих (а.с. 6-7) , у наданні позивачу вказаної довідки відмовлено з посиланням на те, що у відповідності до пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу (абзац перший). В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№41-45, статті 529; 2015 року, №№18-20, статті 132 із наступними змінами).

Погоджуючись з відмовою у наданні довідки (перший аркуш позовної заяви) по пункту 24 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року позивач зазначає, що посилання ТУ ДСА у Донецькі області на приписи абзацу другого пункту 25 є необґрунтованими, оскільки положення цього пункту стосуються осіб, які вийшли у відставку після набрання чинності цим законом, а позивач вийшла у відставку до його прийняття (у 2002 році), а отже з цих підстав вважає відмову у наданні довідки незаконною.

На підставі преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року (далі за текстом рішення - Закон про судоустрій), цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

У відповідності до частини 1 статті 135 цього ж Закону, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 135 Закону про судоустрій, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За змістом частини 3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 4 статті 135 Закону про судоустрій, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п'ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Також відповідно до частини 5 статті 135 Закону про судоустрій суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини 10 статті 135 Закону про судоустрій суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Разом з цим, Розділом XII Прикінцеві та перехідні положення Закону про судоустрій регулюються правовідносини із отримання суддівської винагороди суддею, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання.

З пункту 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону про судоустрій вбачається, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами, далі - Закон № 2453-VI від 07 липня 2010 року).

Підпунктом 1 пункту 24 Прикінцевих та перехідних положень Закону про судоустрій визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить: 1) з 1 січня 2017 року: а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

Положеннями частини 3 статті 133 Закону №2453-VI від 07 липня 2010 року встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Також згідно з пунктом 3 Розділом ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 гривень.

Частиною 5 статті 142 Закону про судоустрій пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як вже зазначалося судом в описовій частині рішення, позивача звільнено з посади судді місцевого Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку 7 лютого 2002 року, що підтверджується Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від № 3063-ІІІ.

Згідно з пунктом 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону про судоустрій право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу (абзац перший).

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№41-45, статті 529; 2015 року, №№18-20, статті 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону (абзац другий).

Наведені норми є імперативними і не передбачають жодних виключень.

Таким чином суд вважає, для набуття права на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом про судоустрій, суддя повинен пройти кваліфікаційне оцінювання та підтвердити відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або бути призначеним на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Закону України про судоустрій та працювати на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлені імперативні норми, якими визначені критерії щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом.

Також відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 3-1 від 25 січня 2008 року, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додається, зокрема, довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2).

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що за спірних правовідносин у відповідача не було законних підстав видати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки право на отримання суддівської винагороди за Законом про судоустрій виникає за суб'єктним складом у осіб:

- які пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або

- були призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, та працювали на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо них відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Позивач до наведеного суб'єктного складу осіб не відноситься.

Разом з цим суд погоджується з доводами позивача в частині того, що на нього не розповсюджуються приписи абзацу 2 пункту 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону про судоустрій, оскільки останній вийшов у відставку до прийняття даного Закону, а до предмету регулювання вказаної норми відносяться правовідносини із визначення довічного грошового утримання особам, які ідуть у відставку після набрання чинності цим Законом.

Більш того, з аналізу норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року вбачається, що його норми, за даних спірних правовідносин, за колом осіб не розповсюджуються на позивача.

На думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, позивач суду не надав, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України, судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судове рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 10 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чучко В.М.