Справа № 806/1865/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2018 року

Київ

справа №806/1865/15

адміністративне провадження №К/9901/5122/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів: Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року (головуючий суддя - Капинос О.В. )

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року (головуючий суддя - Малахова Н.М., судді: Жизневська А.В., Котік Т.С.) у справі

за позовом ОСОБА_3 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання недостовірним, протиправним та скасування висновку,-

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог.

1. ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - відповідач ), в якому просив:

1.1. - визнати недостовірним та протиправним висновок № 6695/10/06-09-17-01 від 08 травня 2015 року Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області "Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади".

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

2. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, адміністративний позов задоволено:

2.1. - скасовано висновок Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №6695/10/06-09-17-01 від 08 травня 2015 року про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади";

2.2 - відшкодовано ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 73,08 грн.

Вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідно до встановлених обставин справи та відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади" відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності доводів, викладених у висновку №6695/10/06-09-17-01 від 08 травня 2015 року про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади". Окрім того, складений податковим органом висновок за своїм змістом не відповідає типовому висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", затвердженого наказом Мінфіну України від 03.11.2014 року № 1100, оскільки відповідачем не зазначено вид майна відносно якого встановлені недостовірності та не деталізовано виявлені невідповідності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).

3. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає їх незаконними та необґрунтованими, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

4. В обґрунтування поданої касаційної скарги відповідач вказує на те, що позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік вказано недостовірні відомості. Крім того, скаржник зазначає, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, позивач не мав фінансової можливості придбати майно вказане в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

ІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ.

5. Конституція України

5.1. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

6. Закон України "Про очищення влади"

6.1. Закон України "Про очищення влади" визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

6.2. Визначення очищення влади (люстрація) міститься у частині першій статті 1 Закону України "Про очищення влади" та означає встановлену цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

6.3. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про очищення влади" заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо:

1) Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників;

2) Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників;

3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації;

4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника;

5) Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників;

6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту;

7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України;

8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг;

9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг;

10) інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування;

11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1 - 10 цієї частини.

6.4. Частиною першою статті 4 Закону України "Про очищення влади" передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

6.5. Згідно з частинами десятою-дванадцятою пунктами 10-12 статті 5 Закону України "Про очищення влади" у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

6.5.1. Орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

6.5.2. У разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.

7. Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі - Порядок № 563).

7.1. Відповідно до п.20 Порядку № 563, ДФС у порядку, визначеному Мінфіном, проводить перевірку достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, складеної в повному обсязі за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

8. Порядок проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100 (далі - Порядок № 1100)

8.1. Пунктом 2 Порядку № 1100 встановлено, що перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

8.2. В силу пункту 3 Порядку № 1100, проведення перевірки, фактично полягає в:

- аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

- порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

- порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

8.3. Пунктом 4 Порядку № 1100 передбачено, що при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

8.4. Відповідно до п. 6 Порядку № 1100 для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи "Податковий блок", зокрема про: джерела отримання доходів; об'єкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

8.4.1. Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

8.4.2. За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

8.4.3. Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

8.4.4.Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

8.5. Відповідно до п. 8 Порядку у розділі III декларації перевірці підлягають: - достовірність відомостей щодо наявності нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про нерухоме майно такої особи; - відповідність вартості нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.

8.5.1.При перевірці даних про нерухоме майно, вказаних особою, стосовно якої проводиться перевірка, у розділі III декларації, враховується зазначена такою особою в декларації інформація щодо перебування такого нерухомого майна або його частини у власності, в оренді чи на іншому праві користування (у разі зазначення такої інформації декларантом).

8.5.22. Для перевірки інформації про нерухоме майно використовуються дані, що надходять від суб'єктів інформаційних відносин: - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримані відповідно до законодавства, - про виникнення, перехід чи припинення речових прав на нерухоме майно; - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - про набуті до 01 січня 2013 року речові права на земельні ділянки; - платників податків - фізичних осіб - про об'єкти нерухомого майна, зазначені в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також наявна податкова інформація про нерухоме майно, одержана з інших джерел.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

8. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

9. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 23.02.2015 року скаржником було подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

9.1. При цьому, позивачем у Розд. ІІІ "Відомості про нерухоме майно", п.А "майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта, та витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним", не було вказано належну йому 1/4 частину квартири в АДРЕСА_1. Вказана квартира зазначена в п. Б Розд. ІІІ декларації як майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів його сім"ї.

9.2. Вартість майна вказаного в декларації, складає 482433,72 грн. (в т.ч. об'єкт нерухомості 437433,72 грн. та транспортний засіб 45000 грн.).

10. В ході перевірки ОСОБА_3 по виявленим фактам було надано пояснення та підтверджуючі документи:

- свідоцтво про право власності, яке видано Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 03.08.2012 року, з якого вбачається, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 80,40 кв.м. належить ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - в рівних частинах на праві приватної власності;

- договір про фінансування будівництва житла за програмою "70 х 30" від 11.10.2010 року № 517/П-4 укладений між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_3, які діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, керуючись наказом Головного управління житлового забезпечення від 16.12.2009 року № 219 "Про фінансування будівництва загальної площі квартир у житловому будинку АДРЕСА_2 за кошти міського бюджету та кошти населення".

10.1. Предметом цього договору є участь ОСОБА_3, ОСОБА_3, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у фінансуванні будівництва житлового будинку із розрахунку: 70% - за кошти громадян та 30% - за кошти міського бюджету. Вартість об'єкту фінансування (70%) складає 437433,72 грн. (п. 1, 3 Договору).

10.2. Крім того, за умовами договору, позивач разом з членами сім'ї сплачував вартість квартири частково, а решта суми виплачувалась протягом двох років.

11. Дані докази були дослідженні судами попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки.

12. Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанції, що, при заповнені декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, позивач вказав про наявність квартири, яка належить йому та членам його сім'ї, зазначив її загальну площу, з врахуванням всіх власників, проте, припустився помилки, не вказавши про належність саме йому ? частини вказаного нерухомого майна в розділі ІІІ декларації, а тому суд не розцінює дану обставину, як завідомо умисне внесення недостовірних відомостей, а розцінює це, як помилку при заповненні декларації.

12.1. Також, пояснення позивача та надані ним документи спростовують висновки податкового органу про фінансову неспроможність позивача придбати майно вказане в декларації.

13. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.

14. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходила з того, що всі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції в касаційній скарзі не зазначено.

15. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

16. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

17. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

18. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

19. Керуючись статтями 341, 343, п.1ч.1.ст.349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

20. Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області - залишити без задоволення.

21. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року - залишити без змін.

22. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа