Справа № 813/842/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2717/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Запотічного І.І.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Стецьків Н.І.

представників позивача Гавришко А.М., та Савки Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Гавдик З.В. о 15 год 37 хв у м. Львові, повний текст складено 01 лютого 2018 року) у справі № 813/842/17 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Червоноградводоканал» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо збільшення КП «Червоноградводоканал» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 192580, 00 грн. та нарахування штрафної санкції в сумі 48145, 00 грн., всього 240725, 00 грн. протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2016;

зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області скасувати та видалити з картки обліку платника податків з податку на прибуток КП «Червоноградводоканал» (00185347) пеню в сумі 101301, 27 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що донарахування податку на прибуток за 2013 рік в сумі 51535,00 грн. відбулося без застосування терміну давності 1095 днів передбачені п.102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Декларація з податку на прибуток підприємства за 2013 рік подана 28.02.2014, яка складена на підставі первинних документів, відповідно до яких на дату перевірки закінчився термін давності (1095 днів).Зазначає, що відповідач при дослідженні сплати послуг по балансовому рахунку 361 за 2013 рік не врахував те, що ПАТ «Львівська вугільна компанія» сплачувала за послуги з водопостачання та водовідведення, відповідно до мирової угоди, яка затверджена Господарським судом Львівської області ще у 2008 році, що підтверджується відповідними платіжним дорученнями. Вказана обставина підтверджує те, що сплата даних послуг в 2013 році не є доходом 2013 року, а сплачена заборгованість є сплаченими доходами задекларованими відповідно до актів наданих послуг до 01.04.2011, тобто до вступу в дію пункту 13 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Також вказують на те, що донарахування податку на прибуток за 2014 рік в сумі 141045, 00 грн. є неправомірним. Так відповідач визначив дохід у 2014 році за п.13 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України - перехідні положення, дія якого зупинилася з 1 січня 2014р., а тому в 2014 році застосування названого пункту ПК України є неприпустимим. Починаючи з 2014 року комунальні підприємства зобов'язані визначати дохід від надання житлово-комунальних послуг у загальному порядку, за датою складання акта або іншого документа, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. Неправильне визначення призначення платежу в платіжних дорученнях отримувачів послуг з водопостачання та водовідведення не надає права контролюючому органу суми сплачені в 2014 році зараховувати в сплату послуг за 2013 рік, а також включати в доходи 2014 року. Зазначає, що ними в 2013 році отримано дохід від послуг на суму 3048258, 73 грн. і оплачено ДП «Львіввугілля» в 2013 році повністю в сумі 3062624, 53 грн. Зазначена сума сплачених коштів включені КП «Червоноградводоканал» в розрахунок до декларації на прибуток підприємства за 2013 рік. Сплата ДП «Львіввугілля» в 2014 році з невірним призначенням платежу не може трактуватися доходами позивача за 2013 рік та відповідно донарахування податку на прибуток є неправомірним.В акті перевірки включена сплата підприємств за хімічний аналіз стічної рідини, за оренду приміщень, за відшкодування земельного податку, електроенергії та інше, за послуги, які є іншими видами діяльності підприємства, доходи від яких, включені підприємством в декларацію в 2013році за датою складення актів виконаних робіт. Нарахування ДФС податку на прибуток вдруге, ще й по сплаті таких послуг є неправомірними. В 2014 році підприємство визначало доходи, що враховувалися при обчислені об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст. 137 ПК України, на підставі документів визначених у п. 135.2. ст. 135 ПК України, а саме доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку. Згідно діючого в 2014 році розділу III ПК України підприємство задекларувало доходи в повному обсязі та сплатило податок на прибуток за п.135.3. ст.135 ПК України, суми відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів. Відповідно до запитів № 1/13-01-14-02, № 2/13-01-14-02 від 04.11.2016 в ході перевірки вилучалися копії платіжних доручень та виписок банку, ксерокопії відомостей розрахунків бал. рах 361, оплата по ДП «Львіввугілля» та інші та були надані та опрацьовані всі документи підприємства, які підтверджують фінансово-господарську діяльність підприємства. Відповідно ніяких порушень наведених у акті перевірки та згідно прийнятого податкового повідомлення-рішення у підприємства не має. Згідно картки обліку платника податків по КП «Червоноградводоканал» з податку на прибуток підприємству нараховано пеню в сумі 101301,27 грн., що є неправомірним, оскільки податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 06.12.2016 № , відповідно до якого підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податку на прибуток в сумі 240725, 00грн., а саме 192580, 00грн. - за податковими зобов'язаннями та 48145, 00грн. - за штрафними санкціями є неузгодженим, так як таке з дотриманням строків давності оскаржувалося підприємством в адміністративному порядку і в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № в частині 238954, 00 грн. а саме: в частині суми грошового зобов'язання з податок на прибуток в сумі 191163, 00 грн. та в частині за штрафними санкціями в сумі 47791, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 13. підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, тимчасово до 01.01.2014 датою збільшення доходів підприємств житлово-комунального господарства від надання житлово-комунальних послуг є дата надходження коштів від споживача на банківський рахунок або в касу платника податку, крім випадків, якщо таке надходження відбувається у рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані до дати набрання чинності розділом III цього Кодексу. А тому сплата в 2013 році за надані послуги надані до дати набрання чинності розділом III ПК України, не є доходом 2013 року. Крім цього Суд погодився із аргументом позивача, що неправильне визначення призначення платежу в платіжних дорученнях отримувачів послуг з водопостачання та водовідведення не надає права контролюючому органу суми сплачені в 2014 році зараховувати в сплату послуг за 2013 рік, а також включати в доходи 2014 року.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що в порушення вимог абзацу 13, підрозділу 4, розділу ХХ Перехідні положення ПК України КП «Червоноградводоканал» занижено доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 271240 грн. без ПДВ. Крім цього позивачем невірно визначено доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за 2014 рік у зв`язку з чим порушено вимоги п.135.1., п.135.2., п.137.1., п.137.4. ст.137, абзацу 13, підрозділу 4, розділу ХХ Перехідні положення ПК України.

Позивач на апеляційну скаргу подав відзив, в якому покликається на те, що в акті перевірки відповідач вказав, що податковий орган під час перевірки досліджував первинні документи підприємства, але в акті перевірки посилання на конкретні первинні документи відносно яких відбулося заниження доходів податковим органом не конкретизовано, тобто не вказано конкретного первинного документа, його дати, суми та дати сплати. А тому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представники позивача заперечили щодо задоволення та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 18.11.2016 відповідачем проведено документальну виїзну планову перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період діяльності з 01.01.2013 по 30.06.2016.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 285/13-01-14-02/00185347 в якому встановлено порушення п.п. 14.1.11. п. 14.1. ст. 14, п. 135.1., п. 135.2., п.п. 135.5.4. п. 135.5. ст. 135, п. 137.1., 137.4. ст. 137, п.п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.4., п. 138.8 ст. 138 ПК України.

На підставі акта перевірки від 18.11.2016 № 285/13-01-14-02/ відповідачем 06.12.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 123.1. ст. 123 ПК України позивачу збільшено суду грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток: за грошовими зобов'язаннями 192580,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 48145,00 грн.

Вважаючи такі дії та податкове повідомлення - рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами не оскаржено рішення суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог, а тому вважають за доцільне переглянути справу в межах апеляційної скарги.

Підпункт 14.1.11. п. 14.1. ст. 14 ПК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією;

г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Пунктами 135.1. ст. 135 цього ж Кодексу, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2. ст. 135 цього ж Кодексу, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, позивачем, на підтвердження отримання ним доходу надав первинні документи, а саме, копії: карток обліку платника податків, платіжних доручень, податкової звітності, довідок про отримані доходи, довідки про надані послуги з водопостачання та водовідведення, виписок по рахунку, мирової угоди, ухвали господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди, актів звірки взаєморозрахунків, листи ПАТ «Львівська вугільна компанія», графіку погашення заборгованості, судом враховуються, оскільки такі підтверджують обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Підпунктом 135.5.4. п. 135.5. ст. 135 цього ж Кодексу, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Пунктом 137.1. ст. 137 цього ж Кодексу, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Пунктом 137.4. ст. 137 цього ж Кодексу, датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

Пунктом 138.4. ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8 ст. 138 цього ж Кодексу, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

З матеріалів справи слідує, що ПАТ «Львівська вугільна компанія» сплачувала за послуги з водопостачання та водовідведення, відповідно до мирової угоди, яка затверджена Господарським судом Львівської області у 2008 році, що підтверджується наявними у справі доказами в тому числі: платіжними дорученнями № 9 від 10.12.2013 в сумі 70000,00 грн. № 196 від 27.12.2013 в сумі 20000,00 грн., що в свою чергу відповідачем при дослідженні сплати послуг по балансовому рахунку 361 за 2013 рік не враховано

Згідно п. 13. підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, тимчасово до 01.01.2014 датою збільшення доходів підприємств житлово-комунального господарства від надання житлово-комунальних послуг є дата надходження коштів від споживача на банківський рахунок або в касу платника податку, крім випадків, якщо таке надходження відбувається у рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані до дати набрання чинності розділом III цього Кодексу.

З огляду на це суд першої інстанції правильно зазначив, що вказана вище сплата в 2013 році за надані послуги надані до дати набрання чинності розділом III ПК України, не є доходом 2013 року.

Щодо донарахування позивачу податку на прибуток за 2014 рік згідно п. 13. підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, колегія суддів також погоджується з твердженням суду першої інстанції, який вказав, що ця норма тимчасово до 01.01.2014 встановлювала дату збільшення доходів підприємств житлово-комунального господарства від надання житлово-комунальних послуг. Починаючи з 2014 року комунальні підприємства зобов'язані визначати дохід від надання житлово-комунальних послуг у загальному порядку, за датою складання акта або іншого документа, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відтак відповідач неправильно визначив призначення платежу в платіжних дорученнях отримувачів послуг з водопостачання та водовідведення, що в свою чергу не надає йому права сплачені в 2014 році суми зараховувати в сплату послуг за 2013 рік, а також включати в доходи 2014 року.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлене колегія суддів вважає, що податковим органом не доведено правомірність винесення оскарженого податкового повідомлення - рішення в частині 238954, 00 грн. а саме: в частині суми грошового зобов'язання з податок на прибуток в сумі 191163, 00 грн. та в частині за штрафними санкціями в сумі 47791, 00 грн., при цьому наявність у позивача документів підтверджує його добросовісність.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року у справі № 813/842/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Р. М. Гулид
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15 травня 2018 року