Справа № 820/1667/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"25" квітня 2018 р. № 820/1667/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

представник позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Бондаренко Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 (62331, АДРЕСА_1)
до Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (62300, Харківська область, м. Дергачі, вул. Садова, 10)
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд:

- Скасувати податкове повідомлення-рішення Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області № 84149-15 від 30.06.2015 року;

- Скасувати податкове повідомлення-рішення Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області № 8056303-13 від 24.06.2016 року;

- Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачем були отримані податкові повідомлення-рішення № 84149-15 від 30.06.2015 року та № 8056303-13 від 24.06.2016 року. Позивач з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх незаконними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_2. Право власності виникло на підставі рішення Дергачівського районного суду від 20.11.2011 по справі № 2010/2-2781/11 щодо визнання права власності на самочинно забудовані нежитлові приміщення, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 2092 кв.м. за адресою АДРЕСА_2; рішення Проходівської сільської ради XVIII сесії IV скликання від 04.01.2012 з урахуванням змін, внесених та затверджених рішенням Проходівської сільської ради ХLVІІ сесії VI скликання від 09.07.2014 року та, керуючись приписами Положення про плату за землю, затвердженого рішенням Проходівської сільської ради LХ II сесії VI скликання від 30.06.2015 зі змінами та доповненнями.

Також факт того, що зазначена земельна ділянка належить позивачу - ОСОБА_3, підтверджується наданою ним особистою заявою платника податків від 28.08.2015 року, де він зазначив що є власником земельної ділянки площею 0,2092 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. (арк. с. 53).

За даними інформаційного ресурсу ДФС України «Податковий блок», інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (додається) відповідачу стало відомо, що за позивачем обліковано земельну ділянку 0, 2092 га іншого комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_2. На вказаній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, яка належить позивачу на правах приватної власності.

Враховуючи зазначене, відповідачем ГУ ДФС в Харківській області було сформовано та направлено на адресу позивача - ОСОБА_3 податкові повідомлення - рішення про визначення суми податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб від 30.06.2015 № 84149-15 та від 24.06.2016 № 8056303-13 на загальну суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб -16138,52 грн.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001р. № 2768-ІП із змінами та доповненнями (далі - Земельний кодекс), а справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу від 02.12.10р. № 2755-УІ (далі - ПКУ).

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу використання землі в Україні є платним.

Підпунктом 14.1.14 пунктом 14.1.ст.14 ПКУ плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п. 14.1.72 п. 14.1).

Відповідно до ст. 269 ПКУ платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Статтею 270 ПКУ визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. А право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст.92 Земельного кодексу).

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 ПКУ).

В статті 81 Земельного кодексу зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Статтею 116 Земельного кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У розумінні положень підпунктів 14,1,72, 14,1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269,1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1,270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Нормативне тлумачення норм податкового закону, неоднаковість застосування яких оспорюється, в контексті змісту фактичних обставин справи дає підстави вважати, що суд касаційної інстанції у оскаржуваному рішенні неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа N 21 -804а16).

Таким чином суд не приймає до уваги посилання позивача, що після виготовлення проекту відведення земельної ділянки був переданий до сільської ради для затвердження та прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду. Рішенням органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки від 24.11.2017 року затверджено проект щодо відведення земельної ділянки позивачеві, проте рішення про передачу ділянки у користування так і не прийняте, оскільки як було зазначено вище, позивач фактично користується зазначеною спірною ділянкою, що було встановлено судом під час розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, а отже адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (62331, АДРЕСА_1) до Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (62300, Харківська область, м. Дергачі, вул. Садова, 10) про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 травня 2018 року.

Суддя Спірідонов М.О.