Справа № 826/123/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/123/17 Головуючий у І інстанції - Кузьменко В.А., Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіна Марина Анатоліївна про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного банку України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіна Марина Анатоліївна, в якому просив: визнати протиправними дії Національного банку України, які полягають у позбавленні можливості акціонера - Компанії Квікком Лімітед (Кіпр) ПАТ «ВіЕйБі Банк» в строк до 01 грудня 2014 року здійснити збільшення статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі Банк»; визнати протиправними дії Національного банку України, які полягають у передчасному прийнятті Постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» від 20 листопада 2014 року № 733; визнати протиправною та скасувати Постанову Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» від 20 листопада 2014 року № 733.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (03142, АДРЕСА_1) відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю. Свої вимоги обгрунтовує тим, що оскарженою Постановою Національного банку України порушуються права позивача, оскільки він у даній справі є вкладником банку у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також прийняття Постанови про віднесення банку до неплатоспроможних на підставі ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» спрямоване на захист інтересів вкладників, що свідчить, що даним актом регулюються також і правовідносини з вкладниками банку, а відтак позивач не позбавлений права на звернення до суду з даним позовом. Також, на думку позивача, оскаржена Постанова Національного банку України не є актом індивідуальної дії, оскільки на підставі неї виникли правовідносини щодо запровадження тимчасової адміністрації та ліквідацію банку, які на даний час тривають.

29 березня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач не в праві оскаржувати рішення Національного банку України щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а Національний банк України під час застосування до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заходів впливу діяв виключно у межах та у спосіб, визначений Конституцією України та законами України, а отже, апеляційна скарга є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, Національний банк України обгрунтовує свою позицію по залишенню адміністративного позову позивача без розгляду тим, що позивачу і його представнику було достовірно відомо про прийняття оскаржуваного ним рішення відповідача станом на дату оприлюднення такого рішення на сайтах Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, ним в письмових поясненнях зазначено, що позивач, як вкладник банку, мав знати про прийняття такого рішення, у зв'язку з чим, процесуальний строк звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом має обчислюватись саме з дати оприлюднення оскарженого ним рішення - з 24.11.2014 року.

Розглянувши доводи позивача, зазначені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову суду першої інстанції - скасувати, а адміністративний позов залишити без розгляду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 (як вкладником) та ПАТ "ВіЕйБі Банк" (як банком) укладено Договір банківського вкладу "Англійський "Постійний" Здорова добавка" № 673415/2013.

Згідно з п. 1.1 Договору предметом договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту "Англійський "Постійний" Здорова добавка" в національній валюті України на строк тринадцять місяців, з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів.

Відповідно до п. 1.3 Договору сума початкового вкладу становить 4 200 000,00 гривень.

А п. 1.7 Договору передбачено, що дата вимоги вкладником вкладу - 01 грудня 2014 року.

Внесення коштів підтверджується квитанцією № 37164 від 01 листопада 2013 року, копія якої наявна в матеріалах справи.

Разом з тим, Постановою Правління Національного банку України від 03 жовтня 2014 року № 631/БТ ПАТ "ВіЕйБі Банк" віднесено до категорії проблемних та його зобов'язано привести свою діяльність у відповідність до вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України строком до 180 днів.

20 листопада 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову "Про віднесення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії неплатоспроможних" № 733, якою ПАТ "ВіЕйБі Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

20 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особу Фонду на ліквідацію банку" № 63, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

22 лютого 2016 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та повноваження ліквідатора Славкіної М.А. строком на два роки до 19 березня 2018 року включно.

Згідно довідки від 17 травня 2017 року № 22/3-15533 під час дії тимчасової адміністрації 07 лютого 2015 року ОСОБА_1 виплачені грошові кошти в розмірі 5085,67 грн., та 25 лютого 2015 року - 194 914,33 грн.

Позивач зазначає, що оскаржувані дії та Постанова Національного банку України призвели до порушення його прав та унеможливили повернення депозитного вкладу в повному обсязі, у зв'язку з чим, останній звернувся за захистом власних прав, свобод та інтересів з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки оскаржувана Постанова стосуються виключно господарської діяльності ПAT "ВіЕйБі Банк", відношення до якої позивач не має, то підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що ухвалюючи оскаржуване позивачем судове рішення, судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, що стали підставою для пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до адміністративного позову додано клопотання, в якому він просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом поважними та поновити його.

Крім того, 21 червня 2017 року до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, в якому він просить суд застосувати до позивача наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду, передбачені ст. 100 Кодексу адміністративного судочинтсва України (в редакції, чинній на час звернення позивача з адміністративним позовом до суду), у зв'язку з чим, залишити його адміністративний позов без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2018 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із позовом до Національного банку України про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови; в задоволенні клопотання Національного банку України про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Як зазначено в Ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2018 року, клопотання відповідача про залишення позовної заяви позивача без розгляду мотивоване тим, що на підставі ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 20 листопада 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову "Про віднесення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії неплатоспроможних" № 733.

20 листопада 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123, згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк".

21 листопада 2014 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) розміщено інформацію про віднесення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії неплатоспроможних та запровадження в ньому тимчасової адміністрації ринку, а також про призупинення всіх повноважень органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Отже, на думку відповідача, на момент запровадження в ПАТ "ВіЕйБі Банк" тимчасової адміністрації 21 листопада 2014 року позивач знав про порушення, на його думку, прав, свобод чи інтересів.

Як стверджує позивач у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, підстави віднесення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії проблемних та неплатоспроможних та повний текст оскаржуваної постанови від 20 листопада 2014 року не публікувалися ні на сайті Національного банку України, ні в Урядовому кур'єрі, ні на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки містили інформацію з обмеженим доступом. Вищезазначене підтверджується листом Національного банку України від 18 вересня 2017 року № 20-0009/64091.

Після оприлюднення інформації про визнання ПАТ "ВіЕйБі Банк" неплатоспроможним позивач довгий час вчиняв дії для повернення своїх коштів. Так, згідно довідки від 17 травня 2017 року № 22/3-15533 під час дії тимчасової адміністрації 07 лютого 2015 року позивачу виплачені грошові кошти в розмірі 5 085,67 грн., та 25 лютого 2015 року - 194 914,33 грн.

В подальшому, як стверджує позивач, він неодноразово надсилав листи акціонерам ПАТ "ВіЕйБі Банк" з проханням повідомити йому чи вживалися заходи щодо виконання вимог Національного банку України з метою виведення банку з категорії "проблемних", проте ніяких відповідей не отримував.

19 грудня 2016 року позивач направив акціонеру ПАТ "ВіЕйБі Банк" Компанії Квікком Лімітед (Кіпр) лист від 12 грудня 2016 року, з перекладом на відповідну мову, із проханням надати відомості стосовно дій акціонера банку щодо здійснення заходів докапіталізації ПАТ "ВіЕйБі Банк", який отриманий адресатом 23 грудня 2016 року, що підтверджується відповідними бланками кур'єрської служби доставки.

27 грудня 2016 року позивач отримав лист від Компанії Квікком Лімітед (Кіпр) датований 23 грудня 2016 року через представника в Україні Прокоси Б.С., що підтверджується листом від 26 грудня 2016 року.

З листа від 23 грудня 2016 року позивачеві стало відомо наступне: "Спостережною радою банку було прийнято рішення про скликання позачергових загальних зборів акціонерів з основною метою - збільшення статутного капіталу банку. Компанія Квікком Лімітед на виконання "домовленостей" з Національним банком України, за результатом яких Національний банк України прийняв Постанову "Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності" мала реальний намір внесення грошових коштів в статутний капітал банку в сумі еквівалентній 7 млрд. грн. в строк до 01.12.2014 року, який був погоджений з Національним банком України та зафіксований з Постанові НБУ "Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності". Грошові кошти, які Компанія Квікком Лімітед мала намір внести в статутний капітал банку були зарезервовані для внесення в статутний капітал ПАТ "ВіЕйБі Банку" та знаходились на рахунку Компанії. Однак, внесення суми до статутного капіталу банку не відбулося, оскільки Національний банк України порушив досягнуті "домовленості", які були зафіксовані в Постанові НБУ "Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності" від жовтня місяця 2014 року, за якою акціонеру банку надавався строк до 01.12.2014 року здійснити збільшення статутного капіталу та 20.11.2014 року Національний банк України прийняв несподіване для Компанії рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, ввів тимчасову адміністрацію".

Отже, саме з листа від 23 грудня 2016 року позивач дізнався про вчинення акціонерами ПАТ "ВіЕйБі Банк" заходів докапіталізації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та підстави не здійснення акціонерами збільшення статутного капіталу ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Також, в Ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2018 року зазначено, що, підстав стверджувати, що позивач дізнався про порушення своїх прав у день їх винесення правлінням Національного банку України, немає, адже про підстави віднесення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до категорії проблемних та у подальшому неплатоспроможним не розміщувалися для ознайомлення клієнтами банку у будь-який спосіб з дати їх ухвалення, а позивача не віднесено до кола осіб, які мають доступ до банківської таємниці. Докази обізнаності позивача з підставами прийняття оскаржуваної постанови до 26 грудня 2016 року до суду не надано, а в матеріалах справи відсутні.

Проте, як пояснив представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, зазначена вище Ухвала ним не оскаржувалась, оскільки чинним процесуальним законодавством не передбачалось її оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду, у той час, як рішення по суті спору у даній справі, яким відмовлено позивачу у задоволенні адміністративного позову, є законним, обгрунтованим, у зв'язку з чим, відповідач не вбачає підстав для його оскарження в апеляційному порядку.

При цьому колегія суддів зазначає, що право на судовий захист гарантується кожному (ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 року та ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції після 15.12.2017 року). Особа, право, свобода чи інтерес якої порушуються, не визнаються чи оспорюються, має право на звернення до суду за їх захистом чи поновленням.

Відповідно до частин першої та другої ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Буквальне тлумачення зазначеної статті дає підстави для висновку, що перебіг строку звернення до адміністративного суду розпочинається з того моменту, коли особа, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а у даному випадку - про існування рішення суб'єкту владних повноважень, яке, на його думку, порушують його права.

Варто наголосити, що зазначені положення КАС не пов'язують початок перебігу строку звернення до адміністративного суду із обізнаністю особи про підстави прийняття цих рішень чи про їх обґрунтування (мотивацію).

Відповідно до частини другої ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-III, в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції (надалі - Закон № 2121-III), Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною другою ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів" від 23.02.2012 № 4452-VI, в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції (надалі - Закон № 4452-VI) не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Так, на виконання зазначених вимог, на офіційному веб-сайті Національного банку України 21.11.2014 року розміщено прес-реліз, в якому повідомлено про те, що 20 листопада 2014 року Правління НБУ відповідно до вимоги ст. 76 Закону № 2121-III прийняло Постанову № 733, якою ПАТ "ВіЕйБі Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних (Т.1, а.с. 27).

Цього ж дня на офіційному веб-сайті Фонду розміщено інформацію про те, що на підставі Постанови № 733 виконавча дирекція Фонду прийняла Рішення № 123, яким з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року включно у ПАТ "ВіЕйБі Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію (Т.1, а.с. 86).

Відповідно до частини четвертої ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів бере до уваги, що факт оприлюднення 21.11.2014 року інформації про прийняття Правлінням Національного банку України Постанови № 733, якою 21.11.2014 року ПАТ "ВіЕйБі Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, також встановлено в Ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року у справі № 826/6667/17.

Таким чином, про порушення своїх прав оскарженою постановою Національного банку України позивач мав дізнатися/дізнався 21.11.2014 року, у той час, як із даним адміністративним позовом звернувся до суду 28 грудня 2016 року. Зазначене підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції (Т.1, а.с.4).

Більш того, як зазначалось раніше, гарантовану суму позивачем отримано під час дії тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк", а саме: 07 лютого 2015 року - 5 085,67 грн. та 25 лютого 2015 року - 194 914,33 грн.

Тобто, з наведеного вище вбачається, що вже у лютому 2015 року позивач був обізнаний про введення ПАТ "ВіЕйБі Банк" тимчасової адміністрації, а отже і про рішення Національного банку України про визнання банку неплатоспроможним, яке передує процедурі введеня банку в тимчасову адміністрацію.

Таким чином, виходячи з адміністративного позову та матеріалів справи, позивач як вкладник банку скористався своїм правом на отримання гарантованої суми, а отже, безумовно знав про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як зазначалося вище, норми ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року) не пов'язують початок перебігу строку звернення до адміністративного суду із обізнаністю особи про підстави прийняття суб'єктом владних повноважень певних рішень чи про їх обґрунтування (мотивацію). У даному випадку інформація про прийняте відповідачем рішення, його суть була належним чином опублікована та доведена до відома населення у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів" від 23.02.2012 № 4452-VI, тому про порушення зазначеним рішенням своїх прав, позивач, як зазначалося, міг дізнатися саме з дати розміщення такої інформації - 21.11.2014 року.

Вказане спростовує твердження позивача, що він про порушення своїх прав дізнався з листа Компанії Квікком Лімітед (Кіпр) від 23 грудня 2016 року, який отримано ним 27 грудня 2016 року.

Також, колегія суддів не може залишити поза увагою ті обставини, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом наступного дня після отримання відповіді акціонера ПАТ "ВіЕйБі Банк", що дає підстави вважати, що йому було відомо про існування оскарженої ним постанови Національного банку України раніше 27 грудня 2016 року, а його звернення з листом до інвесторів було здійснено з наміром штучного створення умов для уникнення наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач мав об'єктивну можливість протягом встановленого на той час процесуальним законодавством шестимісячного строку звернутися до адміністративного суду із зазначеним позовом та, за необхідності, заявити суду відповідне клопотання про витребування необхідних доказів та інформації, що пов'язана із предметом спору.

За практикою Європейського Суду з прав людини (справа «Каменівська проти України») право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (справа "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд з прав людини наголосив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Отже, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною першою ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року) передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічну правову позицію викладено в Постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №826/6940/16 (К/9901/13201/18), від 19 квітня 2018 року у справі №826/10703/17 (К/9901/47554/18).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а обставини, якими позивач доводить наявність поважних причин для пропуску такого строку є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище обставини, у зв'язку з чим, судове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з частиною першою ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час перегляду рішення суду в апеляційному порядку) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню частково, судове рішення суду першої інстанції скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2018 року - скасувати, адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіна Марина Анатоліївна про визнання протиправною та скасування постанови залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Ю.А. Ісаєнко

Повний текст постанови виготовлено 11 травня 2018 року.