Справа № 825/1743/18
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1743/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Д`якова В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі- ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним встановлення позивачу в серпні 2012 року пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу з серпня 2012 року пенсію в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії;
- зобов`язати відповідача сплатити на користь позивача суму недоотриманої пенсії за період з серпня 2012 по день фактичної виплати;
- зобов`язати відповідача одночасно із проведенням перерахунку та виплатою недоотриманої пенсії, провести нарахування та виплату компенсацію позивачу втрати частини доходу відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що він має право на пенсію, в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії. Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправним встановлення позивачу в серпні 2012 року пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Ухвалою судді від 16.04.2018 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення хвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позов.
Представник відповідача у встановлений ухвалою строк подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначив, що у відповідача були відсутні підстави для призначення позивачу пенсії, в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії у зв`язку з тим, що позивач приймав учать в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження служби, а як військовозобов`язаний, який був призваний на збори з запасу.
Крім того, ГУПФ України в Чернігівській області заявлено клопотання про розгляд справи за загальними правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України, за участі представника відповідача.
Вирішуючи вказане клопотання по суті, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (частини 2 та 5 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому, пунктом 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовними вимогами, вирішення яких, враховуючи вищевикладене, має відбуватись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання ГУПФ України в Чернігівській області про розгляд справи № 825/1743/18 за правилами загального позовного провадження, оскільки воно є необґрунтованим та не відповідає встановленим Кодексом адміністративного судочинства України вимогам.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію, на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
20.08.2012 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії та документи про наявність у нього статусу другої категорії учасника у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Територіальним органом Пенсійного фонду з 22.08.2012 позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі 80 % грошового забезпечення (а.с. 26).
Позивач є особою, яка під час проходження служби брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має право на отриманні пенсії у розмірі 94 %, що підтверджується даними, відображеними у військовому квитку № НОМЕР_1 серії НУ, де вказано що з липня 1983 року по серпень 1986 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . А з серпня 1986 року був переведений до військової частини НОМЕР_3 , де проходив службу в званні старшого сержанта та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що також підтверджується відомостями з архіву Міністерства оборони України (архівна довідка № 11 від 22.01.2018 року) (а.с. 15).
Позивач вважає, протиправним встановлення позивачу в серпні 2012 року пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 % відповідних сум грошового забезпечення та звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено преамбулою Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2262-XII) держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ встановлює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (ст.3 Закону №2011-ХІІ).
Статтею 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 2, має право на пільги і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується відповідними посвідченнями, (а.с. 13).
Згідно архівної довідки від 22.01.2018, № 11 виданої Галузевим центральним архівом Міністерства оборони України, згідно архівних документів, військового квитка № НОМЕР_1 серії НУ, довідки Городнянського районного військового комісаріату від 11.01.2018 № 6 ОСОБА_1 з 10.08.1986 по 06.09.1986 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чернобильської АЕС у складі військової частини 81638 (а.с. 13, 14, 15, 16, 17).
Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин та чітко визначає коло осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Отже, в розумінні статті 10 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.
Таким чином суд приходить до висновку, що позивач мав статус військовослужбовця відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до пункту а) частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії у 2012 році) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
З матеріалів справи вбачається, що вислуга років позивача станом на 10.08.2012 у пільговому обчисленні становила 33 роки 05 місяців 03 дні (а.с. 29).
Враховуючи викладене, з урахуванням наявності у позивача 33 роки вислуги розмір пенсія позивачу повинна бути призначена у розмірі 94 % відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до положень частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії в 2012 році особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 2, максимальний розмір пенсії становив 95 процентів.
Водночас, при призначення позивачу у 2012 році пенсії, органом пенсійного забезпечення було встановлено розмір пенсії, обчислений відповідно до вказаної статті, на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання протиправним встановлення позивачу в серпні 2012 року пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення є обґрунтованою.

Що стосується вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу з серпня 2012 року пенсію в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії; зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача суму недоотриманої пенсії за період з серпня 2012 по день фактичної виплати, суд зазначає наступне.
Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту та правового захист військовослужбовців, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані.
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).
Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державною принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.
Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.
Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу з серпня 2012 року пенсію в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії; зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача суму недоотриманої пенсії за період з серпня 2012 по день фактичної виплати, є обґрунтованими.
Щодо вимоги позивача стосовно дати, з якої відповідач повинен провести перерахунок йому пенсії, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Як вбачається з матеріалів справи пенсію позивачу було призначено 22.08.2012. При цьому, ОСОБА_1 не звертався до ГУПФ України в Чернігівській області із заявою про перерахунок пенсії , а одразу звернувся до суду з позовом про протиправність призначення йому пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Враховуючи те, що позивач звертаючись за призначенням пенсії із заявою подав усі необхідні документи, на підставі яких він мав права на призначення пенсії, в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії ніж в розмірі, обчисленим на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а так те, що судом встановлена протиправність призначення позивачу пенсії у такому розмірі, суд вважає, що позивачу має бути призначена пенсія, в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення, з дня звернення позивача за призначенням пенсії, а саме з 22.08.2012 та сплатити на користь позивача суму недоотриманої пенсії за період з 22.08.2012 по день фактичної виплати.
З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням факту встановлення судом наявності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії, в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії з дня призначення пенсії, а саме з 22.08.2018, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу з серпня 2012 року пенсію в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії; зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача суму недоотриманої пенсії за період з серпня 2012 по день фактичної виплати.
Щодо вимоги позивача зобов`язання відповідача одночасно із проведенням перерахунку та виплатою недоотриманої пенсії, провести нарахування та виплату компенсацію позивачу втрати частини доходу відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року (далі - Порядок № 159)
Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Статтею 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого обмеження для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - добровільного чи судового.
Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 30 березня 2016 року у справі №6-58цс16 та від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14.
За таких обставин, суд вважає за необхідне також зобов`язати відповідача одночасно із проведенням перерахунку та виплатою недоотриманої пенсії, провести нарахування та виплату компенсацію позивачу втрати частини доходу відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Доводи відповідача, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом, суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.
Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.01.2018) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 відповідно до Закону України від 23.12.2015 № 900 Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України від 23.12.2015 № 900 Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, у розмірі 80 відсотків від грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 без обмеження граничного розміру.
Рішенням суду від 26.03.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів, 14005, ) щодо не проведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) перерахунку пенсії з 01.01.2016, відповідно до Закону України від 23.12.2015 № 900 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» , статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів, 14005, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) перерахунок та виплату пенсії, відповідно до Закону України від 23.12.2015 № 900 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», у розмірі 80 відсотків від грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Вказаним рішенням суду, що вперше для перерахунку пенсії позивач звернувся у вересні 2017 року, а листом від 27.10.2017 № 1972/03/с-12 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії. Саме з вказаного листа позивач дізнався про призначення йому пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Враховуючи викладене позивач дізнався про порушення свого права саме за вказаної відповіді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 27.10.2017, а за вказаним позовом до суду звернувся 12.04.2018, тобто в межах строку, встановленого відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, на думку суду, позивач міг сподіватися на дотримання відповідачем принципу юридичної визначеності на належне призначення пенсійних виплат, які можна вважати «майном» в контексті дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року справа «Суханов та Ільченко проти України»).
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 має бути задоволений повністю.
Керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) задовольнити повністю.
Визнати протиправним встановлення позивачу в серпні 2012 року пенсії, розмір якої обчислений на рівні 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів, 14005, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) з 22.08.2012 пенсію в розмірі 94 % відповідного грошового забезпечення для обчислення пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів, 14005, ) сплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) суму недоотриманої пенсії за період з 22.08.2012 по день фактичної виплати.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів, 14005, ) одночасно із проведенням перерахунку та виплатою недоотриманої пенсії, провести нарахування та виплату компенсацію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) втрати частини доходу відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повне рішення суду складено 15 травня 2018 року.

Суддя В.І. Д`яков