Справа № 800/530/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 травня 2018 року

Київ

справа №800/530/17

адміністративне провадження №П/9901/319/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гімона М.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Кравчука В.М., Коваленко Н.В. -

секретар судового засідання Кочерга В.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправною відмови чи бездіяльності та визнання незаконним Указу в частині,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (надалі також - позивачі) звернулись до суду з позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича (надалі також - відповідач), в якому просили:

- визнати протиправною відмову чи бездіяльність Президента України щодо розгляду у встановлений законодавством України строк заяви (звернення) ОСОБА_1 від 6 жовтня 2017 року стосовно вжиття відповідачем заходів для захисту прав громадян на справедливий суд у зв'язку із грубим нехтуванням кандидатами на посади суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (Прокопенком Олександром Борисовичем, Грицівим Михайлом Івановичем, Мороз Ларисою Леонтіївною, Саприкіною Іриною Валентинівною, Желтобрюх Іриною Леонтіівною та Мацедонською Вікторією Едуардівною) обов'язків, що є несумісним зі статусом судді, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 на звернення громадян та на свободу вираження поглядів і переконань;

- визнати незаконним Указ Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду» в частині призначення на посади суддів Верховного Суду у Касаційний адміністративний суд Прокопенка Олександра Борисовича, Гриціва Михайла Івановича, Мороз Лариси Леонтіївни, Саприкіної Ірини Валентинівни, Желтобрюх Ірини Леонтіівни та Мацедонської Вікторії Едуардівни.

В обґрунтування вищезазначених вимог, в частині визнання незаконним акта Президента України,позивачі зазначили, що Указ Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду» є незаконним, оскільки його прийняття не гарантувало та не забезпечило додержання їх прав на справедливий суд, з огляду на не спростовані юридичні (доказові) факти грубого нехтування суддями Прокопенко О.Б., Грицівом М.І., Мороз Л.Л., Саприкіною І.В., Желтобрюх І.Л., Мацедонською В.Е. обов'язками, що є несумісним зі статусом судді, всупереч вимог, встановлених частиною четвертою статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Представник Президента України у відзиві на позовну заяву вказав, що оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, який може оскаржити лише особа, що є суб'єктом даних правовідносин.

Під час судового засідання позивач пояснив, що позов підлягає задоволенню з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що в частині осарження акту індивідуальної дії провадження у справі підлягає закриттю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що провадження у цій справі в частині позовних вимог про часткове визнання незаконним Указу Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду» підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивачі оскаржують рішення Президента України в частині призначення відповідних осіб на посади суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, отже це є акт індивідуальної дії, що вичерпав свою дію з моменту надання цим особам статусу суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суд.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України, визначено статтею 266 КАС. За частиною першою цієї статті встановлені нею правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

За статтею 266 КАС оскарженню підлягають правові акти перелічених у цій статті органів як індивідуально-правового, так і нормативно-правового характеру.

Зокрема, згідно з частиною другою статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Отже, право на судовий захист не є абсолютним, законодавцем встановлені випадки, коли коло таких осіб є обмеженим. Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб'єкта владних повноважень індивідуального характеру позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб'єкта владних повноважень.

Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Указ Президента України від 10 листопада 2017 року №357/2017 "Про призначення суддів Верховного Суду" є актом індивідуальної дії, який породжує права та обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), яким його адресовано.

Відсутність у будь-кого, зокрема і у позивачів, прав та/або обов'язків у зв'язку з виданням оскарженого Указу, не породжує у такої особи і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 15 липня 2014 року у справі №21-273а14, від 03 лютого 2015 року у справі №21-617а14, від 12 квітня 2017 року у справі № П/800/589/16.

Окрім того, позицію щодо права оскаржувати акт індивідуальної дії також висвітлив Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справах № 9901/22/17, № 9901/153/2851 (9901/153/18).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки позивачі не є суб'єктами правовідносин, які виникають в процедурі призначення відповідних осіб на посади суддів, їх право на звернення до суду законодавчо обмежено, тому провадження в частині позовних вимог про оскарження Указу Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-243, 248, 266 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 800/530/17 в частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним частково Указу Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суд» - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 10 травня 2018 року.

Головуючий Гімон М.М.

Судді Берназюк Я.О.

Бучик А.Ю.

Коваленко Н.В.

Кравчук В.М.