Справа № 212/1425/18
Суддя: Колочко О. В.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/1425/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання - Деменко А.С., за участю позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Алєсєнка Богдана Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Інспектора 1 роти 1 батальйону УПП в м. Кривому Розі ДПП Алєсєнка Б.С., в якому просив суд визнати незаконної та скасувати постанову серії ВР № 251485 від 26.02.2018 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1020,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вищезазначеною постановою на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП в розмірі 1020 грн. за те, що він нібито здійснив стоянку на місці призначеному для стоянки інвалідів позначеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.5.1 ПДР. Дану постанову вважає такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки жодних дорожніх знаків про те, що стоянка для інвалідів не було, на місці стоянки в темну пору доби не було видно жодної дорожньої розмітки. Інспектором винесена постанова без підтверджуючих правопорушення доказів, не було складено протоколу про адміністративне правопорушення, а також справу розглянуто на місці вчинення правопорушення, тоді як повинно було розглянути справу за місцем вчинення, тобто в приміщенні УПП м. Кривого Рогу.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, при цьому послався на те, що ним, як суб'єктом владних повноважень, були дотримані усі вимоги закону при винесенні оскаржуваної постанови, зокрема з'ясовані усі фактичні обставини, роз'яснені права позивачу, порядок та строки оскарження. Крім того, відповідач не погодився із доводами позивача про відсутність права виносити постанову на місці без складання адміністративного протоколу, послався при цьому на положення чинного законодавства,

13 березня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 22 березня 2018 року, який не відбувся в зв'язку з неявкою відповідача за відсутності підтвердження про його обізнаність про час, дату та місце судового засідання.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, суду пояснив, що він під'їхав до магазину «Варус», припарковуючи автомобіль намагався не зачіпити автомобілі, які стояли поруч, а тому не звертав уваги на дорожню розмітку на асфальті, коли вже повернувся з магазину, побачив знак паркування для інвалідів. Зауважив на погане освіщення парковки, а тому він не побачив розмітку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, будь-яких заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому за таких обставин суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України розглядати справу за відсутності відповідача.

Заслухавши позивача, з'ясувавши обставини в адміністративній справі, дослідивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 26 лютого 2018 року інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Алєсєнко Б.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 251485, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 1020 грн.

Відповідно до вказаної постанови 26 лютого 2018 року о 21.20 год. В м. Кривому Розі Покровському районі на мікрорайоні 5-й Зарічний, водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Ниссан Санна, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожньою розміткою 1.30 «місце для інвалідів», чим порушив п. 34.1.30 ПДР України (а.с. 6).

Так, ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Відповідно до пункту 34.1.30 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) горизонтальна розмітка має таке значення - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Пунктом 8.5.1 ПДР передбачено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Пункт 8.5-1 ПДР встановлює, що дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Згідно ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наданого відповідачем у якості доказу на підтвердження доведення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та обґрунтованості винесення постанови - запису з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції вбачається, що позивач дійсно вчинив правопорушення передбачене ст.. 122 ч. 5 КУпАП, крім того, з відеозапису вбачається, що він фактично не заперечував факт скоєння правопорушення, але вважав його незначним.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

Зазначені докази спростовують доводи позивача про не вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, не дотримання відповідачем процедури розгляду справи, не роз'яснення прав, порушення його права на захист.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач допустив порушення Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що справа про адміністративне правопорушення розглянута повноважною особою, у присутності позивача, з'ясовано обставини справи, роз'яснено права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та встановлена відсутність правових підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122 ч.5, 251, 280, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 139, 243 - 246, 250, 268, 271, 286, підпунктом 10 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Алєсєнка Богдана Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне рішення складено і підписано 10 травня 2018 року.

Суддя: О. В. Колочко