Справа № 759/2047/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року

Київ

справа №759/2047/17

адміністративне провадження №К/9901/29997/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року (судді Губська Л.В., Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) в адміністративній справі № 759/2047/17 за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - управління ПФУ) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною відмову управління ПФУ в перерахунку пенсії на підставі статті 501 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1789-ХІІ) з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 23 червня 2016 року № 18-1018зп, починаючи з 20 липня 2016 року; визнати протиправними дії управління ПФУ щодо відмови йому у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків середньомісячної (чинної) заробітної плати відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ та зобов'язати провести перерахунок призначеної пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 23 червня 2016 року № 18-1018зп, без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати, починаючи з 20 липня 2016 року.

Святошинський районний суд м. Києва постановою від 07 березня 2017 року позов задовольнив частково.

Рішення обґрунтував тим, що положення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) не підлягають застосуванню, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормативним актом прямої дії, тобто Законом № 1789-ХІІ.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 25 квітня 2017 року це рішення скасував та прийняв нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що після набрання чинності Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) пенсії, призначені за статтею 501 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих працівників прокуратури.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 2009 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.

Згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року управління ПФУ зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивача в розмірі та відсотках відповідно до статті501 Закону № 1789-ХІІ (у редакції від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ, чинний на час призначення пенсії), у розмірі 90 відсотків від середнього заробітку на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-1018зп від 23 червня 2016 року та здійснити відповідні виплати з 20 липня 2016 року.

28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ з заявою про виплату пенсії на підставі постанови Святошинського районного суду без обмеження її максимального розміру.

Управління ПФУ листом від 20 січня 2017 року відмовило у задоволенні заяви позивача.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон № 1697-VIІ. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень цей Закон набрав чинності з 15 липня 2015 року, крім окремих положень, які вступили в силу раніше або пізніше зазначеної дати. У преамбулі закону вказано, що він визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Отже, цей закон носить спеціальний характер, тобто його застосування є пріоритетним у правовідносинах, учасником яких є органи прокуратури, прокурори та інші працівники органів прокуратури, включаючи правовідносини, які виникають з приводу соціального, матеріально-побутового забезпечення прокурорів.

У той же час після прийняття, але до моменту набрання чинності Законом № 1697-VIІ, а саме 02 березня 2015 року був прийнятий Закон № 213-VIII, який набув чинності з 01 квітня 2015 року, крім деяких положень. У пункті 5 Перехідних положень цього Закону зазначається, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до ряду законів, зокрема й Закону № 1697-VIІ.

Оскільки Закон № 213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то відповідно з вказаної дати призначення та виплата всіх пенсій на підставі Закону № 1697-VIІ припиняється.

Тобто, з 01 червня 2015 року ОСОБА_1 втратив право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 1697-VIІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі № 333/6710/15-а.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко