Справа № 814/444/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 р. № 814/444/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54001, АДРЕСА_2, 54055
до відповідача:Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056
про:визнання протиправною бездіяльності; зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати бездіяльність державного виконавця - заступника начальника Інгульського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іванченка І.В. щодо припинення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 неправомірною та незаконною;

зобов'язати Іванченка Івана Вікторовича - заступника начальника Інгульського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області припинити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає: АДРЕСА_1, що було встановлено ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 489/4396/17 від 20.09.2017, шляхом винесення постанови про припинення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та направленням постанови до Державної прикордонної служби України.

В якості відповідача у справі ОСОБА_1 вказав Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - Відділ або відповідач) в особі заступника начальника Відділу - державного виконавця Іванченка Івана Вікторовича.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою від 20.09.2017 у справі № 480/4396/17, номер провадження 6/489/230/17 (надалі - Ухвала від 20.09.2017) Ленінський районний суд м. Миколаєва задовольнив подання державного виконавця Відділу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ТОВ «ТАФФРУТ» ОСОБА_1 до виконання зобов'язань згідно з наказами господарського суду Миколаївської області про стягнення з ТОВ «ТАФФРУТ» грошових коштів. Ухвалою від 30.10.2017 у справі № 489/4396/17, провадження № 22-ц/784/2307/17 (надалі - Ухвала від 30.10.2017) Апеляційний суд Миколаївської області, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, Ухвалу від 20.09.2017 залишив без змін.

17.10.2017 до установчих документів ТОВ «ТАФФРУТ» були внесені змін, відповідно до яких ОСОБА_1 перестав бути керівником ТОВ «ТАФФРУТ». Відділ, з посиланням на відсутність законодавчих підстав, відмовився припинити обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, тому позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва, який ухвалою від 21.12.2017 у справі № 489/5467/17, номер провадження 4-с/489/74/17 (надалі - Ухвала від 21.12.2017) відмовив у задоволенні заяви позивача про скасування тимчасового обмеження в межах скарги на дії державного виконавця Відділу. Постановою від 30.01.2018 у справі № 489/5467/17, провадження № 22-ц/784/258/18 (надалі - Постанова від 30.01.2018) Апеляційний суд Миколаївської області, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, Ухвалу від 21.12.2017 скасував, провадження у справі закрив.

На думку позивача, чинне тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, з урахуванням того, що він не має відношення до виконання зобов'язань за рішеннями господарського суду, не відповідає статті 6 Закону України від 21.01.1994 № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», порушує гарантоване статтею 33 Конституції України, статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтею 12 Міжнародного пакту ООН «Про громадянські і політичні права» від 16.12.1966, статтею 313 Цивільного кодексу України право особи на свободу пересування.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вказав, що відповідач, після отримання інформації про те, що позивач не є керівником ТОВ «ТАФФРУТ» (боржника у виконавчому провадженні), був зобов'язаний вчинити дії, спрямовані на зняття тимчасового обмеження.

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 65-68) Відділ, з посиланням на те, що до компетенції адміністративного суду не віднесено розгляд справ про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заявив клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою від 11.05.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання Відділу про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

18.09.2017 Відділ направив до Ленінського районного суду м. Миколаєва подання (вих. № 47319, арк. спр. 15-19), в якому, з посиланням на статті 18, 19 Закону України від 06.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404), статтю 6 Закону України від 21.01.1994 № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (надалі - Закон № 3857), статтю 3771 Цивільного процесуального кодексу України, просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівника ТОВ «ТАФФРУТ» ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов'язань згідно з наказами Господарського суду Миколаївської області про стягнення з ТОВ «ТАФФРУТ» грошових коштів.

Ухвалою від 20.09.2017 подання Відділу було задоволено.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.10.2017 (арк. спр. 28-30), керівником ТОВ «ТАФФРУТ» є Круглова Ірина Василівна.

03.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до Відділу з метою зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та листом від 08.11.2017 № 56695 (арк. спр. 31) Відділ повідомив позивача про відсутність передбачених пунктом 5 Розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень підстав для цього.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

У частині першій статті 33 Конституції України вказано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право особи на свободу пересування закріплене також у статті 313 Цивільного кодексу України: фізична особа має право на свободу пересування (частина перша); фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України (частина третя); фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (частина четверта).

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну; на здійснення цього права не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону № 3857, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За своєю суттю, таке тимчасове обмеження є заходом забезпечення виконання судового рішення.

Оскільки ОСОБА_1 втратив статус керівника юридичної особи - боржника у виконавчому провадженні, на думку суду, обмеження позивача у праві виїзду за межі України є протиправним.

Відносно процедури зняття тимчасового обмеження суд зазначив таке.

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до чинної станом на 20.09.2017 редакції статті 3771 Цивільного процесуального кодексу України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Підстави та процедура зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не були визначені Законом № 1404.

Чинною до 15.12.2017 редакцією Цивільного процесуального кодексу України не було передбачено право суду на зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з чинною станом на 03.11.2017 (дата звернення позивача до відповідача) редакцією пункту 5 Розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про:

повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону № 1404;

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону № 1404;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Відповідно до чинного до 06.02.2018 Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 07.02.2014 № 288/5/102 (надалі - Порядок № 288/5/102):

1. Інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України. У разі надходження до органу державної виконавчої служби рішення про скасування обмеження особи у праві виїзду за межі України державний виконавець не пізніше наступного дня пересилає зазначене рішення до ГЦОСІ (пункт 3);

2. Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про:

повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону № 1404;

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону № 1404;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою і не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилається державним виконавцем до ГЦОСІ (пункт 4);

3. ГЦОСІ після надходження постанови державного виконавця, зазначеної в пунктах 3, 4, або засвідченої копії судового рішення, зазначеного в пункті 3, приймає її до виконання не пізніше трьох робочих днів після її надходження (пункт 5).

Чинною з 15.12.2017 редакцією Цивільного процесуального кодексу України порядок тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано таким чином. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (стаття 441).

Аналогічні норми викладені в статті 337 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, чинними процесуальними нормами, по-перше, не передбачена можливість тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, якщо ця особа не є боржником за судовим рішенням (що узгоджується зі статтею 6 Закону № 3857), по-друге, встановлено, що розгляд відповідного подання виконавця здійснюється судом, що видав виконавчий документ (що узгоджується з пунктом 19 частини першої статті 18 Закону № 1404).

Крім того, оскільки тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, воно може бути скасовано судом відповідно зокрема до статті 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до чинного з 06.02.2018 Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 № 256/5/65 (надалі - Порядок № 256/5/65), підставами для вилучення інформації про особу з бази даних є:

1. Судове рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, що набрало законної сили.

2. Постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону № 1404.

3. Постанова виконавця про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Оскільки у відповідача не було підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа до суду, який його видав, або про закінчення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про хибність тверджень позивача відносно протиправної бездіяльності Відділу та, відповідно, про відмову у задоволенні позову.

На думку суду, належним способом захисту прав позивача є звернення до суду в порядку цивільного судочинства із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 194, 241-243, 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54001, РНОКПП НОМЕР_1) до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 34993225) відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна