Справа № 826/16913/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 травня 2018 року № 826/16913/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації
провизнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2016 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації про:

- визнання протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 4;

- зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки з 22.06.1979 по 18.05.1993 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю (4 зона), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. 03.08.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо встановлення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 4. На зазначену заяву отримала відмову з посиланням на прийняття Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІ, на підставі якого виключено ст.ст.2 та 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». Тобто на теперішній час зон радіоактивно забруднених територій взагалі не існує. Не погоджуючись з відмовою відповідача, вважаючи її протиправною позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

02.11.2016 ухвалами судді Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

Відповідач, скориставшись своїм правом, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на правомірність своїх дій. Зокрема, представник відповідача наголошує, що відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання або роботи на цих територіях. Оскільки ОСОБА_1 на час звернення до відповідача не проживала та (або) не працювала на забрудненій території правових підстав для встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи немає. Крім того, Законом України від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». А саме, із Закону виключено ст.2, якою визначено категорії зон радіоактивно забруднених територій та ст.23 про компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 11.10.2017 за №7182 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/16913/16 та вказану справу 19.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою від 29.11.2017 справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, заяв/клопотань до суду не направляв, причини неявки не повідомив.

За наявності в матеріалах адміністративної справи письмово викладеної позиції відповідача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд, на підставі письмової заяви останнього, ухвалив про здійснення розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознайомившись з позиціями сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 22.06.1979 по 18.05.1993 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №10184/14714 від 15.12.1992 виданою Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, а також довідкою Виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №04-08/59 від 11.02.2015.

03.08.2016 позивач подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо встановлення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 4.

Відповідач листом № 9629/35-01/15 від 05.08.2016 відмовив ОСОБА_1 у задоволені її заяви посилаючись на те що, Законом України №796-VІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зокрема, особи, які віднесені до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, позбавлені пільг, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991, так як ст.2 та ст.23 вилучені із зазначеного закону та на теперішній час зон радіоактивно забруднених територій взагалі не існує.

Незгода позивача із вказаною відмовою зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку встановленим у справі обставинам з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд зважає на наступне.

Частиною 3 статті 11 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ у відповідній редакції) визначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

В статті 14 Закону №796-ХІІ зазначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до категорії 4.

Крім того, частиною 3 статті 15 Закону №796-ХІІ закріплено підставу для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до статті 65 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи, довідки, якими позивач підтверджує час та місце проживання на території радіоактивного контролю відповідає вимогам.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що Законом України «Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено зону посиленого радіоактивного забруднення, а тому позивачка не відноситься до категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки виключення норм щодо «зони посиленого радіоекологічного контролю» не змінює наслідків шкідливого впливу радіоактивного опромінення.

Тому, виключення з нормативного акту положень щодо зони посиленого радіоекологічного контролю, не відновлює шкоду, що заподіяна внаслідок Чорнобильської катастрофи здоров'ю особі, яка проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю і відноситься до числа потерпілих 4 категорії, а відтак не позбавляє цю особу статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивачем зазначено, що вона зверталась до відповідача з прохання видати їй належно оформлене посвідчення, однак процедура завершена не була у зв'язку з відсутністю бланків встановленого зразка.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04, п.71) наголошує «… державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків», а отже не може мати негативних наслідків для людей та порушувати їх права.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд визнає недоведеною відповідачем - суб'єктом владних повноважень правомірність свого рішення, невідповідність якого вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 4.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: 03179, АДРЕСА_2)

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Святошинської в місті Києві Державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 37498541, адреса: 03148, вул. Гната Юри, 14-Б).

Суддя: Н.А. Добрівська