Справа № 825/975/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

08 травня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/975/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

позивача ОСОБА_1,

та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

14.02.2018 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом (зі змінами) до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Ріпкинське ОУПФУ, відповідач) про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні стажу роботи позивача за періоди: з 18 до 25 серпня 1987 року та з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, що загалом становить 1 рік 5 місяців 6 днів, а також заробітної плати (доходу) позивача із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи позивача у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача у урахуванням стажу за періоди: з 18 до 25 серпня 1987 року та з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, що загалом становить 1 рік 5 місяців 6 днів, а також з урахуванням отриманої позивачем заробітної плати (доходів) із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи позивача у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та здійснити відповідні виплати, починаючи з 12 червня 2016 року, тобто з моменту призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком. При цьому для обрахунку пенсії у повному обсязі відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не зараховано позивачу трудовий стаж та доходи отримані за періоди роботи під час службового відрядження останньої до Монгольської Народної Республіки на педагогічну роботу.

15.02.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

22.02.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У відповідності до ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті є позов та відзив.

Від Ріпкинського ОУПФУ 14.03.2018 до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що період з 18 серпня 1987 року по 25 серпня 1987 року зараховано до стажу роботи позивача, період з 4 червня 1991 року по 1 листопада 1992 року зарахований частково, а саме не враховано з 04.06.1991 по 18.09.1991 (2 місяці та 22 дні), оскільки наданий позивачем атестат № 111 за даний період не є належним та допустимим доказом зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача. Крім того, запис в трудовій книжці оскаржуваного періоду не відповідає фактичним обставинам та потребує уточнення. Щодо врахування отримуваної заробітної плати в іноземній валюті, то законодавством не передбачено обчислення розміру пенсії особам, які працювали за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, із заробітку з врахуванням частини заробітної плати отриманої в іноземній валюті, як наслідок позов задоволенню не підлягає (а.с.57-58, 85-87).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримала, та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених в позові та заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, зазначених у відзивах на позов та розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 12.06.2016 позивач перебуває на обліку в Ріпкинському ОУПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявами про перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи в Монгольській Народній Республіці за період з 18 до 25 серпня 1987 року, з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року та з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року та із зарахуванням доходів, отриманих до 1 липня 2000 року за відповідний період (а.с.11-12, 15, 17).

На заяви позивача Ріпкинським ОУПФУ надані відповіді, в яких зазначено, що за документами пенсійної справи загальний страховий стаж складає 34 роки 6 місяців 26 днів, коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % становить 0,46575. На підставі документів та керуючись чинним законодавством були враховані періоди роботи на посаді вчителя до страхового стажу з 26.08.1987 по 03.06.1991 та зроблений перерахунок пенсії з дати права - 12.06.2016. При проведенні перерахунку для обчислення розміру пенсії був врахований оптимальний варіант заробітної плати за періоди роботи з 01.07.2000 по 31.05.2016 за даними персоніфікованого обліку, яка визначена з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Також зазначено, що для врахування заробітної плати за період з 1987 по 1991 роки необхідно надати до управління довідку про заробітну плату за вказаний період відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.13-14, 16).

Згідно архівної довідки від 01.07.2016 № 01-14/2201 Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації позивача, вчителя математики Карпилівської середньої школи Козелецького району відряджено в м. Москву з 18.08.1987 для подальшого виїзду до Монгольської Народної Республіки на педагогічну роботу терміном на 3 роки (а.с.22).

Як вбачається з запису в трудовій книжці позивача БТ-І № 5763254 в період з 18.08.1987 по 01.11.1992 перебувала у службовому відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі (запис № 5) (а.с.20-21).

Факт перебування позивача у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці в оскаржуваний період підтверджується наявними в матеріалах справи архівними довідками та відповіддю на звернення позивача (а.с.23-27).

Відповідно до розрахунку стажу (№ п/с 126898) позивачу зараховано період роботи в Монгольській Народній Республіці з 15.08.1980 по 25.08.1987; з 26.08.1987 по 03.06.1991; з 19.09.1991 по 07.04.1992 та з 08.04.1992 по 30.06.2000. Не враховано період роботи з 04.06.1991 по 18.09.1991 (а.с.59).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон від 23.09.1999 № 1105-ХІV) право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, статтею 21 Закону від 23.09.1999 № 1105-ХІV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Частиною 4 статті 21 Закону від 23.09.1999 № 1105-ХІV встановлено, що до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Частиною 2 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 вищевказаного Закону встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового

державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 24 даного Порядку встановлено, що для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі

документів.

Питання пов'язані з умовами праці радянських працівників за кордоном врегульовано Правилами про умови праці радянських працівників за кордоном, затвердженими постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 25.12.1974 № 365 (далі - Правила).

Відповідно до п. 48 Правил працівникам, що направлені в заклади СРСР за кордон, прийнятим на місці на штатні посади, час роботи в цих закладах зараховується до їх безперервного трудового стажу при призначенні виплат по державному соціальному страхуванню при умові поступлення на роботу по поверненні в СРСР протягом двох місяців, не рахуючи проїзд до місця постійного проживання і знаходження у відпустці, невикористаного за час роботи за кордоном.

Згідно п. 50 Правил до стажу роботи за спеціальністю (педагогічній, медичній та інші) включається час роботи в установах СРСР за кордоном за даною спеціальністю.

Пунктом 52 Правил встановлено, що у трудові книжки спеціалістів, які направляються на роботу за кордон, підприємства (установи, організації) роблять запис про відрядження їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном. Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, де вони працювали до виїзду за кордон.

Записи в трудові книжки спеціалістів проводяться після закінчення їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач належним чином підтвердила свій стаж роботи в Монгольській Народній Республіці у період з 04.06.1991 по 01.11.1992 надавши трудову книжку, яка є основним документом про підтвердження трудової діяльності особи. Запис в трудовій книжці про відрядження внесено з дотриманням норм чинного на той час законодавства, а тому Ріпкинським ОУПФУ безпідставно відмовлено позивачу у включенні до його трудового стажу періоду роботи у Монгольській Народній Республіці, чим порушено її права, гарантовані Конституцією України.

Відповідно до ст. 66 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 72 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Пунктом 129 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 (далі - Положення № 590) передбачено, що при визначенні середньомісячного заробітку робітників і службовців, які працювали в установах СРСР за кордоном або в міжнародних організаціях і схемою оплати праці яких передбачаються мінімальні і максимальні оклади в радянській валюті, враховується 200 відсотків максимального окладу по займаній посаді в радянській валюті. При цьому та частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За наведених обставин, позивачу слід здійснити перерахунок пенсії, із врахуванням заробітної плати в розмірі 200% максимального окладу по займаній посаді.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні стажу роботи позивача за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, а також заробітної плати (доходу) позивача із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи останньої у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням стажу за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, а також з урахуванням отриманої позивачем заробітної плати (доходів) із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи останньої у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та здійснити відповідні виплати, починаючи з 12 червня 2016 року, тобто з моменту призначення пенсії.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні стажу роботи позивача за період з 18 по 25 серпня 1987 року та зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням стажу за відповідний період задоволенню не підлягають, оскільки зазначений період був врахований відповідачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.59) та даний факт не заперечувався Ріпкинським ОУПФУ.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визначення загального стажу позивача - 1 рік 5 місяців 6 днів, в звязку з наступним.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб'єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється Чернігівським окружним адміністративним судом як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 168, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 15100, РНОКПП НОМЕР_1) до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (вул. Попудренка, 8, с. Ріпки, Чернігівська область, 15000, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, які полягають у неврахуванні стажу роботи ОСОБА_1 за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, а також заробітної плати (доходу) ОСОБА_1 із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи ОСОБА_1 у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі.

Зобов'язати Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу за період з 4 червня 1991 до 1 листопада 1992 року, а також з урахуванням отриманої ОСОБА_1 заробітної плати (доходів) із розрахунку 200% максимального окладу по займаній посаді (зі встановленими надбавками) за період з 26 серпня 1987 року до 3 червня 1991 року за час роботи ОСОБА_1 у відрядженні в Монгольській Народній Республіці на педагогічній роботі та здійснити відповідні виплати, починаючи з 12 червня 2016 року, тобто з моменту призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (вул. Попудренка, 8, с. Ріпки, Чернігівська область, 15000, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 15100, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.М. Тихоненко

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 14.05.2018.