Справа № 826/10808/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 травня 2018 року № 826/10808/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. вирішив у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом до третя особа про ОСОБА_1 Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІНВЕСТ ЕЛІТ ГРУП» визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - Позивач) з позовом до Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (надалі - Відповідач), Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІНВЕСТ ЕЛІТ ГРУП», в якому просить суд: визнати дії Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у видачі містобудівних умов та обмежень ОСОБА_1 на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_2, Ірпінського району, Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3) протиправними; зобов'язати Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_2, Ірпінського району, Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2017 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання 05.03.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем протиправно не видано Позивачу містобудівні умови та обмеження, чим порушені його права та законні інтереси на отримання містобудівних умов та обмежень для здійснення будівництва Комплексу садової забудови площею 0,5525 га по НОМЕР_4 та Комплексу садової забудови площею 1,3 га АДРЕСА_3

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, та заперечень (відзиву, пояснень письмових)і додаткових документів до суду не подав.

Третя особа надала суду письмові пояснення щодо позову та просила суд визнати дії Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у видачі містобудівних умов та обмежень ОСОБА_1 на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області та площею 0,5525 по АДРЕСА_2, Ірпінського району, Київської області протиправними та зобов'язати Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області та площею 0,5525 по АДРЕСА_2, Ірпінського району, Київської області.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 29.01.2018 р., Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши думку позивача та представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДІНВЕСТ ЕЛІТ ГРУП» (надалі - Товариство) на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 12.09.2016 року на праві приватної власності належать земельні ділянки:

- з площею 0,5525 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31493278 від 21.09.2016);

- з площею 1,3 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31494119 від 21.09.2016).

Так, 25.10.2016 року між ТОВ «БУДІНВЕСТ ЕЛІТ ГРУП», з однієї сторони, та фізичною особою ОСОБА_1, з іншої сторони, укладено Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), зареєстрований у ДРРП 27.10.2016 року (номер запису про речове право 17198535), строком дії до 01.11.2021 року, предметом якого є надання права користування позивачу вказаними земельними ділянками для будівництва та подальшої експлуатації на них об'єктів нерухомості, інших господарських будівель і споруд, необхідних для їх обслуговування.

Позивач 05.06.2017 року звернувся до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявами на: видачу містобудівних умов та обмежень на будівництво Комплексу садової забудови площею 0,5525 га по НОМЕР_4, згідно із доданими містобудівними розрахунками; видачу містобудівних умов та обмежень на будівництва Комплексу садової забудови площею 1,3 га АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області, згідно з доданими містобудівними розрахунками.

Листами від 29.06.2017 №№ 136 та 137 Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області відмовив Позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень на нове будівництво Комплексу садової забудови, площею 1,3 га та 0,5525 га по АДРЕСА_1 що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Свою відмову Відповідач мотивував тим, що відповідно до генерального плану села Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішенням Дмитрівської сільської ради 31 сесії шостого скликання від 28.03.2014, вказані земельні ділянки розташовані за межами території на яку розроблено містобудівну документацію, тому Відділ містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не має можливості видати містобудівні умови та обмеження на нове будівництво Комплексу садової забудови.

Позивач вважає таку відмову Відповідача протиправною, оскільки порушені його права на забудову земельної ділянки по НОМЕР_4 та АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області, що стало підставою для його звернення до суду з відповідним адміністративним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і норми, спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, встановлює Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Законом № 3038-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме статтею 1 закріплені терміни, що в ньому вживаються, зокрема: містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 3038-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Статтею 26 Закону № 3038-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до положень статті 29 Закону № 3038-VI (в редакції чинній на дату подання позивачем заяви на видачу містобудівних умов та обмежень), містобудівні умови та обмеження є однією із основних складових вихідних даних.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва (ч. 2 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі (ч. 3 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (ч. 4 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (ч. 5 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури (ч. 7 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Суд враховує, що 10.06.2017 року до Закону № 3038-VI було внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 17.01.2017 року № 1817-VIII та викладено статтю 29 Закону в новій редакції.

Так, частиною 4 статті 29 Закону № 3038-VI встановлено, що підставами для відмови у надання містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Крім того, Судом встановлено, що станом на час виникнення спірних правовідносин, процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, було визначено Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 № 109 (далі - Порядок).

Згідно пункту 1.2. Порядку, у ньому вживаються наступні терміни, зокрема:

замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву;

містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією;

містобудівний розрахунок - розрахунок щодо граничнодопустимих параметрів забудови, умови ув'язки архітектурно-планувального та об'ємно-просторового рішення, системи обслуговування, інженерних комунікацій, транспортного обслуговування та благоустрою з існуючою забудовою із дотриманням чинних нормативних документів.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому «.

За правилами п. 2.2. Порядку, для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються:

- засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі);

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності);

- черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру);

- фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні (абзац 2 пункту 2.4. Порядку).

Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу (абзац 3 пункту 2.4. Порядку).

Виходячи з наведених норм містобудівного законодавства, підставами для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, станом на виникнення спірних правовідносин були:

1) неподання визначених частиною третьою статті 29 Закону № 3038-VI документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Будь-яких інших підстав містобудівним законодавством не закріплено.

Посилання відповідача на те, що земельні ділянки розташовані за межами території на яку розроблена містобудівна документація сприймається судом критично, оскільки, відповідно до Закону 3038-VI та Порядку, дана обставина не є підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.

Таким чином, посилання Відповідача в листах на неможливість видачі містобудівних умов та обмежень на нове будівництво Комплексу садової забудови в зв'язку з відсутністю розробленої містобудівної документації на зазначену територію є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам діючого містобудівного законодавства, оскільки Законом № 3038-VI не передбачено відсутність такої документації, як підстави для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на отримання містобудівних умов та обмежень, в тому числі з метою виконання зобов'язань передбачених укладеним між позивачем та Товариством договору суперфіцію.

Відповідачем не надані суду належні та допустимі докази невідповідності намірів позивача щодо забудови відповідної земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні або інші докази того, що у відповідача були обґрунтовані підстави для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю доказів невідповідності намірів Позивача щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та інших, передбачених містобудівним законодавством підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, позивач має право на отримання містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки по

НОМЕР_4 та

АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області.

Щодо місцерозташування земельних ділянок, Судом встановлено, що згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області №28-10-0.19-314/124-17 від 10.08.2017 відповідно до наявних в управлінні планово-картографічних матеріалів, наданих листом від 19.03.2014 року №06.1.2/223 ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а саме, викопіювання з проекту формування території Ірпінської міської ради Київської області, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_2 знаходяться за межами міста Ірпеня.

Тобто, зазначені земельні ділянки не знаходяться на території міста Ірпеня, у той же час, виходячи з листів Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації №137 та №136 від 29.06.2017, якими було відмовлено у видачі Позивачу містобудівних умов та обмежень на нове будівництво Комплексу садової забудови, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_2 знаходяться на території Києво-Святошинського району Київської області, проте, на них не розроблена містобудівна документація.

Відмовивши у видачі містобудівних умов та обмежень Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації підтвердив, що земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_2 знаходяться саме на території Києво-Святошинського району Київської області

Так, на Києво-Святошинську районну державну адміністрацію Законом № 3038-VI покладенні повноваження щодо видачі містобудівних умов та обмежень на території Києво-Святошинського району Київської області. Водночас відділ містобудування та архітектури, як структурний підрозділ Києво-Святошинської районної державної адміністрації, реалізує такі повноваження.

Враховуючи вищевикладене, Суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для відмови Позивачу в отриманні містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки по НОМЕР_4 та АДРЕСА_1, Ірпінського району, Київської області згідно поданого пакету документів.

При цьому, на думку Суду, відновлення порушених прав Позивача у такий спосіб як зобов'язання Відповідача надати позивачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за відсутності передбачених законом підстав для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки суб'єкт владних повноважень зобов'язаний надати містобудівні умови та обмеження забудови вказаної земельної ділянки.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У спірних правовідносинах відповідач не має права відмовити у видачі містобудівних умов та обмежень, якщо відсутня підстава для такої відмови, котра передбачена Законом, що свідчить про відсутність у відповідача можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд.

Оскільки факту вищезазначеної невідповідності суб'єктом владних повноважень під час розгляду заяви позивача не встановлено, то відповідно підстави для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень забудови вказаної земельної ділянки були відсутні.

При цьому, за правилами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У рішеннях від 16.09.2015 року по справі № 21-1465а15, від 02.02.2016 року по справі № 804/14800/14 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки повноваження щодо видачі громадянам містобудівних умов та обмежень законодавчо віднесено до виключної компетенції відповідача, а останній в листах від 29.06.2017 №№ 136 та 137 зазначає місце розташування проектування майбутнього Комплексу садової забудови, площею 1,3 га та 0,5525 га по АДРЕСА_1 що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, саме таке місце розташування має бути вказано для ефективного захисту прав позивача.

Враховуючи, що Відповідачем не взято до уваги положення чинного містобудівного законодавства, якими передбачено засади і порядок розгляду заяв про надання містобудівних умов та обмежень, з метою захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у видачі містобудівних умов та обмежень ОСОБА_1 на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_4 Київської області, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3), згідно поданого пакета документів.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову ( ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 159 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не надано суду заперечення (відзив) на позовні вимоги, що в свою чергу свідчить про визнання Відповідачем позовних вимог.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києва-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_4 Київської області, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києва-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3), відповідно до містобудівного законодавства, згідно поданих позивачем документів, Суд зазначає наступне

Водночас Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (справа №21-1465а15), згідно якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що Відповідачем не доведено правомірність вчинення своїх дій, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов'язати Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (вулиця Янтарна, 12, м. Київ, 03170, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 23570148) надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) містобудівні умови та обмеження на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_4 Київської області, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3), відповідно до містобудівного законодавства, згідно поданих позивачем документів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (вулиця Янтарна, 12, м. Київ, 03170, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 23570148) щодо відмови у видачі містобудівних умов та обмежень ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_4 Київської області, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3) згідно поданого пакета документів.

3. Зобов'язати Відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (вулиця Янтарна, 12, м. Київ, 03170, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 23570148) надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) містобудівні умови та обмеження на будівництво Комплексу садової забудови площею 1,3 га по АДРЕСА_1, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) та площею 0,5525 по АДРЕСА_4 Київської області, що прилягає до території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3), відповідно до містобудівного законодавства, згідно поданих позивачем документів.

4. Стягнути з Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (вулиця Янтарна, 12, м. Київ, 03170, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 23570148) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 128000 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук