Справа № 161/19780/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року № 876/2801/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року у справі №161/19780/17 (суддя Денисюк Р.С., м.Луцьк Волинська область) за її позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (далі - Департамент) в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення їй грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» від 14.02.2007 №228 (далі - Постанова №228, Порядок відповідно), в редакції постанови КМУ «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №228» від 07.08.2013 №536 (далі - Постанова №536);

зобов'язати Департамент здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування ОСОБА_1 за друге півріччя 2017 року (за період з 01.07.2017 по 31.12.2017), виходячи з розміру встановленого пунктом 2 Постанови №228, в редакції Постанови №536, а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, з врахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до Постанови №536 грошова компенсація на транспортне обслуговування має нараховуватися та виплачуватися в розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, водночас така їй виплачена у значно меншому розмірі, що не відповідає сумам компенсації встановленим за Постановою №536.

Відповідач відзиву на апеляцій скаргу не подавав.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у справі відсутні клопотання від учасників справи про розгляд такої за їх участі, а апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Департамент при проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2017 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні чинним законодавством України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є інвалідом з дитинства І групи та перебуває на обліку в Департаменті як отримувач компенсації на транспортне обслуговування (а.с.7-8).

01.12.2017 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою в якій просила провести перерахунок та виплату компенсації на транспортне обслуговування, виходячи із норм Постанови №228 в редакції Постанови №536, а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність за період з 01.07.2017 по 31.12.2017, тобто за друге півріччя 2017 року (а.с.11).

Однак, листом від 20.12.2017 №Ш-965/1/060/20-ІІ Департамент відмовив їй в проведенні вказаного перерахунку, зазначивши, що за друге півріччя 2017 року розрахунок компенсації проводився та така компенсації була позивачу виплачена у розмірі 187,83 грн. Відповідачем вказано, що нарахування грошової компенсації на транспортне обслуговування здійснюється щороку після прийняття бюджету на поточний рік за формулою викладеною у листі Міністерства соціальної політики України від 28.10.2013 №2249/19/93-13 (далі - Міністерство, Лист відповідно), яка і була застосована при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Не погодившись із такою відмовою відповідача позивач звернулась до суду із цим позовом.

Згідно з частинами 1, 6 статті 28 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються інвалідам, на дітей-інвалідів, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються КМУ.

Відповідно до пункту 2 Постанови №228, в редакції Постанови №536, грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Згідно із пунктом 5 Порядку виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць у 2017 році становив: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Також Листом Міністерства було надано роз'яснення щодо порядку застосування пункту 2 Постанови №228, в редакції Постанови №536, відповідно до яких розрахунок розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів здійснюється за формулою:Х*4міс.+X*7міс.+X/12міс.*РВ/2 частина = 1 частина суми компенсації, де X - це прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; РВ - розмір відсотку.

З матеріалів справи видно, що виплату ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя у 2017 році проведено в розмірі 187,83 грн. При цьому, розмір грошової компенсацій розраховано відповідачем із застосуванням наведеної вище формули.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, оскільки компенсацію транспортне обслуговування автомобіля позивачу виплачено в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрнунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки такі викладені на основі помилкового висновку щодо трактування пункту 2 Постанови №228 стосовно розрахунку компенсації яка проводиться у відсотках до прожиткового мінімуму у розрахунку на місяць у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму протягом року, а не у відсотках прожиткового мінімуму щомісячно.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги положень пунктів 2, 5 Постанови №228, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін