Справа № 805/4927/15-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №805/4927/15-а

адміністративне провадження №К/9901/17192/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Хохуляка В.В. (суддя-доповідач), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М. розглянув у порядку письмового провадження справу № 805/4927/15-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Маргаз» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2015 ТОВ «Маргаз» звернулось з адміністративними позовом до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 31.07.2015 № в частині суми нарахованого грошового зобов'язання за основним платежем з податку на прибуток на суму 2 699 455,13 грн та за штрафними санкціями на суму 1 349 727,57 грн по фінансово-господарським відносинам ТОВ «МАРГАЗ» з ТОВ «Статус-Агро»;

- податкове повідомлення-рішення від 31.07.2015 № в частині суми нарахованого грошового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість на суму 3 559 983,68 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1 779 991,84 грн по фінансово-господарським відносинам ТОВ «МАРГАЗ» з ТОВ «Статус-Агро» та ТОВ «Рассел»;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «МАРГАЗ» 140837,37 грн судового збору.

В обґрунтування позову зазначило, що позивачем цілком правомірно сформовано витрати та податковий кредит з огляду на наявність у платника податку (позивача у справі) належним чином оформлених первинних документів та реальність здійснення господарських операцій, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.08.2016, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду касаційної інстанції Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області звернулася до Верховного Суду України із заявою про його перегляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить постановлені у справі рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Верховний Суд України ухвалою від 02.03.2017 відкрив провадження за заявою Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 у справі № 805/4927/15-а.

У зв'язку з початком роботи Верховного Суду матеріали справи № 805/4927/15-а передано до Верховного Суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Хохуляка В.В. (суддя-доповідач), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Ухвалою Верховного Суду від 02.05.2018 заяву Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 у справі № 805/4927/15-а прийнято до провадження, справу призначено до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

Перевіривши наведені у заяві доводи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що ТОВ «МАРГАЗ» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 34440221, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 07.07.2006 № 653062 та зареєстрований як платник податку на додану вартість з 19.07.2006, свідоцтво № 08501281.

З 22.05.2015 по 06.07.2015 відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складений акт від 1256/05-81-22-01/34440221 (надалі - акт перевірки).

У висновках акту перевірки податковим органом вказано, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

- підпункт 138.1.1 пункту 138.1, пункти 138.2, 138.7, 138.8 статті 138, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 2 718 069 грн;

- пункт 187.1 статті 187, пункти 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 3579837 грн.

За висновками акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рiшення від 31.07.2015:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 4 077 103,50 грн;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість на суму 5 369 755,50 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.

У заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції податковий орган посилається на неоднакове застосування у подібних правовідносинах пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Просить ухвалені у справі рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області надала копії рішень Вищого адміністративного суду України від 19.05.2016, 10.08.2016, 17.07.2013 (справи №№ К/800/38251/15, К/800/13494/16, К/9991/15369/11 відповідно), в яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані позивачами первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими державною податковою інспекцією фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Статус фіктивного нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

У заяві, крім іншого, Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області посилається на вирок Суворівського районного суду міста Херсона від 24.09.2015 у справі № 668/11024/15-к, яким директора ТОВ «Статус Агро» притягнуто до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України.

Також відповідач зазначає, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, у випадку їх заповнення не уповноваженими особами не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт здійснення господарської операції. Суди не взяли до уваги, що первинні документи від імені ТОВ "Статус Агро" підписані ОСОБА_4 Натомість, суди дійшли протилежного висновку, вказавши, що встановлені вироком суду факти щодо використання завідомо підроблених документів виконуючим обов'язки директора ТОВ «Статус Агро» ОСОБА_5 не суперечать вимогам законодавства, оскільки при розгляді вказаної кримінальної справи не досліджувались договори укладені між ТОВ «Статус Агро» та позивачем.

У справі, рішення в якій переглядається, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку, що операції між позивачем та його контрагентами ТОВ "Статус Агро" та ТОВ "Рассел" фактично здійснювались, позивачем цілком правомірно сформовано витрати на податковий кредит з огляду на наявність у ТОВ «МАРГАЗ» належним чином оформлених первинних документів та реальність здійснення господарських операцій, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд касаційної інстанції виходив із того, що у ході розгляду справи судами попередніх інстанцій надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судом на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Судами досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку та податкового обліку, встановлено реальне виконання договорів поставки та транспортного експедирування, укладених з контрагентами ТОВ «Статус Агро», ТОВ «Рассел», подальше використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності (реалізація іншим суб'єктам господарювання), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених, у відповідності до вимог законодавства, первинних документів (договори, специфікації, видаткові та податкові накладні, акти надання послуг, рахунки на оплату, платіжні документи (виписки по рахунках), залізничні накладні, вантажно - митні декларації).

Позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, зокрема і щодо декларування та сплати податкових зобов'язань до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Вищий адміністративний суд України також дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій правомірно не прийнято до уваги вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 24.09.2015 у справі № 668/11024/15-к, відносно виконуючого обов'язки директора ТОВ «Статус Агро» ОСОБА_5, оскільки при розгляді вказаної кримінальної справи аналізувались взаємовідносини ТОВ «Статус Агро» з ТОВ «АПК «Схід» і не досліджувалися договори укладені між ТОВ «Статус Агро» та позивачем, як не досліджувалась і реальність поставок олії соняшникової на адресу ТОВ «Статус Агро» іншими постачальниками.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом норм матеріального права Верховний Суд України виходить із такого.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як встановлено судом, в матеріалах справи міститься вирок Суворівського районного суду міста Херсона від 24.09.2015 у справі № 668/11024/15-к винесений за результатами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 (виконуючий обов'язки директора ТОВ «Статус Агро») у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України.

Суди першої та апеляційної інстанції, з якими погодився Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17.11.2016 дійшли висновку, що вказаний вирок не має преюдиційного значення для даної адміністративної справи, оскільки при розгляді вказаної кримінальної справи аналізувались взаємовідносини ТОВ «Статус Агро» з ТОВ «АПК «Схід» і не досліджувалися договори укладені між ТОВ «Статус Агро» та позивачем, як не досліджувалась і реальність поставок олії соняшникової на адресу ТОВ «Статус Агро» іншими постачальниками.

Водночас, суди не врахували доводи податкового органу про те, що відповідальним за організацію ведення бухгалтерського і податкового органу ТОВ «Статус Агро» був виконуючий обов'язки директора ОСОБА_5, а видаткові, податкові накладні та договори за цей час були підписані ОСОБА_4

Судами не встановлено чи мав ОСОБА_4 повноваження підписувати фінансові документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, хоча це має істотне значення для правильного вирішення справи.

Також поза увагою залишилися визнані доведеними у кримінальній справі обставини, відповідно до яких виконуючий обов'язки директора ТОВ «Статус Агро» ОСОБА_5 у своїй діяльності використовував завідомо підроблені первинні документи. Так само судами не встановлено, яким чином обставини, встановлені у вказаному вироку, вплинули на правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень.

Суди мали врахувати висновки Верховного Суду України щодо застосування норм податкового законодавства, зокрема правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11), відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі №826/10933/14, від 18.07.2017 у справі №826/24815/15, від 27.06.2017 у справі №808/1062/14.

Крім того, суди не з'ясували питання щодо наявності у ТОВ «Рассел» можливостей для здійснення господарських операцій з позивачем з урахуванням матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт та надання послуг відповідно до укладеного договору поставки вугілля, а також дослідити документи, які підтверджують факт перевезення вантажу за цим договором.

За таких обставин постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню.

Верховний Суд України, розглядаючи справу в межах наданих йому повноважень, позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, а тому справа після скасування постановлених у ній судових рішень має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду України від 02.03.2017 задоволено клопотання про відстрочення сплати судових витрат до ухвалення судового рішення у справі, несплачена сума судового збору у розмірі 169 004 грн 87 коп. підлягає стягненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 235-242, 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України та підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2016, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.08.2016 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 у справі №805/4927/15-а скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стягнути з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 169 004 грн 87 коп. (сто шістдесят дев'ять тисяч чотири грн вісімдесят сім коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897. Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві. Код банку отримувача (МФО): 820019. Рахунок отримувача: 0007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Призначення платежу: ";101;________ код клієнта за ЄДРПОУ; судовий збір за позовом _________ у справі №_________, Верховний Суд".

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

_________________________

_________________________

_________________________

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду