Справа № 820/1277/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 р. № 820/1277/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - Ковкіна О.В.,

представника відповідача - Ткаченка Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав'янське-5" до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слав'янське-5" ( вул. Перемоги, буд. 36,с. Бугаївка, Вовчанський район, Харківська область,62535, ) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Харківській області (пл. Свободи, буд. 5,Держпром,6 під., 7 пов.кім.42,м. Харків,61022 2), в якому просить суд: скасувати постанову відповідача № 022720 від 12.12.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з винесеною постановою Управління Укртрансбезпеки у Харківській області № 022720 від 12.12.2017 р. вважає її протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача, Державної служби України з безпекина транспорті, у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмовому відзиві обставини, в яких зазначила, що дії відповідача щодо проведення перевірки відповідають вимогам чинного законодавства. У зв'язку із ненаданням водієм індивідуальної контрольної книги водія, відповідно до акту перевірки постановою №022720 від 12.12.2017 р. до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 1700,00 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови КМУ № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом Виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Розпорядженням КМУ №1378-р від 16.12.2015р. «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

З огляду на викладене, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов'язкових до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 1039 від 26.10.2017 та направлення на перевірку № 02454 від 30.10.2017, 01.11.2017 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області на 24 км а/д М-18 «Харків - Сімферополь - Алушта - Ялта» проводилась рейдова перевірка.

Під час перевірки було виявлено транспортний засіб КАМАЗ д/н НОМЕР_1, якими здійснювалися перевезення вантажів на договірних умовах.

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено порушення, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: дозвіл на перевезення вагових обмежень, який дає право на рух автомобільними дорогами України; індивідуальна контрольна книжка водієм не надана.

Також співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та встановлено, що навантаження на здвоєну вісь перевищує нормативно встановлені параметри, а саме: 16,600 т замість законодавчо дозволених 16 т.

В зв'язку з виявленням вищезазначених порушень, державними інспекторами було складено Акт АЕ № 0063502 від 01.11.2017.

Відповідно до Акту № 0063502 від 01.11.2017 у графі "підпис водія транспортного засобу", посадовими особами, що провели перевірку зроблено відмітку, що водій відмовився від підпису акту.

Повідомленням № 5578 від 05.12.2017, направленим поштою 05.12.2017 відповідно до списку згрупованих поштових відправлень № 1358, Позивача буда викликано на розгляд справи щодо акту АЕ № 0063502 від 01.11.2017 на 12.12.2017.

На розгляд справи щодо акту АЕ № 0063502 від 01.11.2017 позивач не прибув.

За результатами розгляду справи винесено:

- постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №022720 від 12.12.2017 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині відсутності індивідуальної контрольної книжки водія та відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт АХ № 0200840 від 12.12.2017 за перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що не погоджується з винесеною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №022720 від 12.12.2017 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині відсутності індивідуальної контрольної книжки водія, оскільки індивідуальна контрольна книжка водія була в наявності у водія, однак посадові особи, що здійснювали перевірку навіть не пропонували надати її під час здійснення перевірки.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закон, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно ч.3 вказаної статті, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до ч.12 ст. 6 Закону, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі по тексту - Порядок №1567).

Згідно з Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Перед проведенням планової або позапланової перевірки суб'єкта господарювання керівник органу державного контролю видає наказ про проведення перевірки, підписує та скріплює печаткою органу державного контролю направлення на перевірку, яке оформляється за формою (п. 9 Порядку № 1567). Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (п. 13 Порядку № 1567).

За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.

Відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106 передбачено, що водій, який керує транспортним засобом не обладнаним тахографом, веде індивідуальну контрольну книгу згідно додатку 3.

19.04.2018 року в судовому засіданні свідки відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що транспортний засіб КАМАЗ д/н НОМЕР_1 не обладнано тахографом, що було встановлено під час перевірки та у зв'язку з чим співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області перевірялась саме індивідуальна контрольна книга, оскільки водій цього транспортного засобу повинен вести індивідуальну контрольну книжку. Однак, водієм зазначену книжку під час проведення перевірки не було надано, про що перевіряючими було складено акт.

Однак відповідачем не надано доказів того, що працівниками управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області пропонувалось надати індивідуальну контрольну книжку водія та водій на вимогу перевіряючих відмовився її надати для перевірки.

Свідок позивача, водій транспортного засобу КАМАЗ д/н НОМЕР_1, ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що співробітники Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області взагалі не пропанували йому надати індивідуальну контрольну книжку водія та в його присутності акт проведення перевірки додержання під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом вимог законодавства про автомобільний транспорт не складався.

Проте, представником позивача в судовому засіданні, для огляду суду було надано індивідуальну контрольну книжку водія та її копії для долучення до матеріалів справи.

Відповідно до індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_5, водієм було заповнено зазначену книжку, зокрема 01.11.2017 року, коли було складено акт № 0063502 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про її відсутність.

Отже, водієм транспортного засобу КАМАЗ д/н НОМЕР_1, ОСОБА_5 велась індивідуальна контрольна книжка водія, відповідно до норм діючого законодавства.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав'янське-5" до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Харківській області № 022720 від 12.12.2017 р.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав'янське-5" ( вул. Перемоги, буд. 36,с. Бугаївка, Вовчанський район, Харківська область,62535, ) судові витрати в загальному розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.05.2018 року.

Суддя О.М. Тітов