Справа № 164/1589/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2178/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.

судді Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Турик П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 23.01.2018 року у справі № 164/1589/17 (суддя Токарська І.С., рішення оголошено о 17:45 в смт. Маневичі, Волинської області) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області про визнання незаконним рішень та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (позивач) звернувся до суду із позовом до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області (відповідач) про визнання незаконним рішень та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 19 серпня 2016 року було задоволено позов позивача до Маневицької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно та визнано за позивачем право власності на літню кухню та господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Позивачем було здійснено державну реєстрацію права власності зазначеного майна. 27 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про передачу у власність земельної ділянки для обслуговування літньої кухні шляхом її безоплатної приватизації та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування літньої кухні по АДРЕСА_1 (орієнтовний розмір земельної ділянки 0, 04 га). Відповідно до п.1 рішення Маневицької селищної ради № 16/18 від 27 лютого 2017 року йому було відмовлено в безоплатній передачі у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухні, орієнтовною площею 0, 04 га, з земель комунальної власності. Вважає дане рішення, зокрема, п.1, невмотивованим, незаконним та прийнятим з порушенням ст.ст.116, 118, 121 ЗК України.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 23.01.2018 року у справі № 164/1589/17 в задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу. З посиланням на вірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти поданої апеляційної скарги заперечує.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

18 вересня 2003 року рішенням № 2244 виконкому Маневицької селищної ради позивачу було надано дозвіл на будівництво літньої кухні і господарської будівля по АДРЕСА_1, а 23 вересня Маневицьким комунальним госпрозрахунковим проектно - виробничим архітектурно - планувальним підприємством було затверджено акт про винос в натуру основних осей літньої кухні та господарської будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Згідно даного акту площа земельної ділянки становить: 32, 5 кв.м., а розміри сторін земельної ділянки 5х6,5 м. Відповідно до положень акту основні осі будівництва літньої кухні, господарської будівлі винесені в натурі і закріплені на місцевості знаками, які дані забудовнику під охорону. У травні 2015 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для обслуговування літньої кухні та господарської будівлі. Пунктом 13 рішення Маневицької селищної ради від 5 червня 2015 року № 46/14 було відмовлено у наданні йому дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для обслуговування літньої кухні та господарської будівлі у зв'язку з відсутністю у поданій заяві документів, які посвідчують право власності на літню кухню та господарську будівлю, і зареєстрованих у встановленому законодавством порядку. Дане рішення оскаржувалося в судовому порядку і у позові було відмовлено у зв'язку з передчасним зверненням за захистом порушеного права, оскільки на той час стороною позивача не було вчинено належних дій щодо здійснення реєстрації об'єкта будівництва. На даний момент державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснена. Хоча із заявою про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_3 не звертався, відповідачем було прийнято рішення від 30 листопада 2016 року за № 12/24, яким було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки. Також пунктами 1 та 2 рішення Маневицької селищної ради від 11 травня 2017 року за №18/17 повторно було відмовлено в задоволенні заяви про надання у безоплатну власність земельної ділянки та обслуговування літньої кухні, при цьому підстав для відмови не наведено. А тому просив суд: 1) визнати незаконними та скасувати п.1 рішення Маневицької селищної ради №16/18 від 27 лютого 2017 року; 2) зобов'язати відповідача передати у його власність земельну ділянку для обслуговування літньої кухні по шляхом її безоплатної приватизації (орієнтовним розміром 0, 04 га); 3) зобов'язати відповідача розглянути на черговій (позачерговій) сесії ради заяву позивача про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухні по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0, 04 га, з земель комунальної власності та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування літньої кухні (орієнтовний розмір земельної ділянки 0, 04 га); 4) визнати не законним та скасувати п.1 рішення Маневицької селищної ради від 30 листопада 2016 року №12/24 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для обслуговування літньої кухні (орієнтовний розмір земельної ділянки 0, 008 га); 5) визнати незаконним та скасувати п.1 та п.2 рішення Маневицької селищної ради від 11 травня 2017 року №18/17, яким повторно відмовлено ОСОБА_3 в безоплатній передачі у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухні по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0, 04 га, з земель комунальної власності.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Реалізуючи конституційне право на судовий захист, позивачем та його представником в позові вказують особисте суб'єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єктів владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Відтак, як зазначає суд першої інстанції, до компетенції суду не входить зобов'язання відповідача приймати на сесії конкретне рішення щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам України, оскільки відповідно до чинного законодавства України, суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Як доведено матеріалами справи (Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, арк. 9) позивач є власником об'єкту нерухомого майна - літня кухня, загальна площа 112,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Для обслуговування зазначеної будівля позивач неодноразово звертався до Маневицької селищної ради про передачу у власність земельну ділянку для обслуговування літньої кухні шляхом її безоплатної приватизації та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування літньої кухня по АДРЕСА_1 (орієнтовний розмір ділянки 0,04 га).

Відповідно до п. 1 рішення Маневицької селищної ради № 16/18 від 27.02.2017 року відмовлено ОСОБА_3 в безоплатній передачі у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухні по АДРЕСА_1 з земель комунальної власності.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2,3 цієї статті визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пункт 6 статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в містах - не більше 0,10 га.

Згідно п.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з аналізу вказаних вище норм матеріального права, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такі чітко визначають порядок розгляду заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В цих нормах однозначно вказано, що така заява повинна бути розглянута відповідною радою на сесії та прийнято рішення про її задоволення та надання дозволу або про відмову в задоволенні заяви та відмови в наданні дозволу. При цьому підстави для відмови чітко перелічені в статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень частини 3 статті 123 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з позивачем, що відповідач в даному випадку не прийняв рішення про відмову у задоволенні заяви, що було б належним чином вмотивованим та обґрунтованим, містило посилання на норми законодавства. По суті, при винесені оскаржуваних рішень Маневицька селищна рада лише формально розглянула звернення позивача, не провівши належного розгляду даного питання, обмежившись лише резолютивною частиною рішень без будь-якої аргументації та мотивації, хоча відмова в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивована і підстави відмови чітко визначені ст.123 ЗК України.

Відтак колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення відповідача порушують права та охоронювані інтереси позивача.

В частині позовних вимог, якими позивач просить зобов'язати відповідача передати йому у власність спірну земельну ділянку шляхом її безоплатної приватизації, суд вважає що в цій частині слід відмовити у задоволені вимог з наступного.

Ч. 4 ст. 122 ЗК центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам надано повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Вказане повноваження кореспондується з положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК, яка встановлює порядок розгляду таких клопотань уповноваженим органом.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 23.01.2018 року у справі № 164/1589/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 1 рішення Маневицької селищної ради № 16/18 від 27.02.2018р., яким відмовлено гр. ОСОБА_3 у безоплатній передачі у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухні на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,04 га, з земель комунальної власності.

Зобов'язати Маневицьку селищну раду розглянути повторно заяву ОСОБА_3 про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухня на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,04 га, з земель комунальної власності та надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування літньої кухні по АДРЕСА_1 (орієнтовний розмір земельної ділянки 0,04 га).

Визнати незаконним та скасувати п. 1 рішення Маневицької селищної ради від 30.11.2016 року № 12/24 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для обслуговування літньої кухні по АДРЕСА_1 (орієнтовний розмір земельної ділянки 0,008 га).

Визнати незаконним та скасувати п. 1 та п. 2 рішення Маневицької селищної ради від 11.05.2017 року № 18/17, яким повторно відмовлено гр. ОСОБА_3 в безоплатній передачі у власність земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування літньої кухні на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,04 га із земель комунальної власності.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 15 травня 2018 року.