Справа № 826/6537/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6537/17 Суддя першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови в частині,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірним і скасувати абзац 3 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що абзац 3 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення» не відповідає п. 6 ст. 92 Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що визначення порядку призначення і виплати академічної стипендії належить до повноважень Кабінету Міністрів України. Також відповідач зазначив, що оскаржувана постанова не порушує прав та інтересів позивача.

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 просить суд скасувати абзац 3 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення».

Дослідивши вказану постанову, колегія суддів встановила, що вона складається із чотирьох пунктів такого змісту:

1. Внести зміни до Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення» (Офіційний вісник України, 2004 р., N 28, ст. 1871; 2006 р., N 7, ст. 363; 2008 р., N 21, ст. 588; 2011 р., N 73, ст. 2739; 2012 р., N 91, ст. 3677; 2013 р., N 30, ст. 1030, N 33, ст. 1158, N 37, ст. 1304; 2016 р., N 26, ст. 1026), виклавши його в редакції, що додається.

2. Установити, що вищі навчальні заклади призначають стипендії відповідно до встановленого порядку з першого числа місяця, наступного за датою закінчення семестрового контролю за перший семестр 2016/17 навчального року згідно з навчальними планами за відповідними спеціальностями (напрямами підготовки) та рейтингами, які можуть бути сформовані за середнім балом семестрового контролю за перший семестр зазначеного навчального року.

3. Центральним органам виконавчої влади, Міністерству освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям вжити заходів до забезпечення професійно-технічними, вищими навчальними закладами, науковими установами, що належать до сфери їх управління, виконання вимог цієї постанови за рахунок та в межах затверджених в установленому порядку видатків, передбачених на стипендіальне забезпечення у кошторисах таких закладів, установ.

4. Ця постанова набирає чинності з 1 січня 2017 року.

Із мотивувальної частини адміністративного позову та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що позивач фактично оскаржує абзац 3 пункту 19 Порядку призначення і виплати стипендій, який згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення» був викладений у новій редакції (далі - Порядок).

Вказана норма права передбачає: «Клінічні ординатори, аспіранти, докторанти мають право на роботу у режимі неповного робочого часу (але не більш як на 0,5 ставки за займаною посадою). При цьому академічна стипендія, призначена відповідно до цього Порядку, виплачується у повному обсязі».

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до пп. 8 п. 1 Порядку його дія поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах або наукових установах за державним (регіональним) замовленням за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету, зокрема аспірантів і докторантів, які навчаються за денною формою навчання (з відривом від виробництва).

ОСОБА_1 надав суду довідку Київського національного торговельно-економічного університету від 19 квітня 2017 року № 1224/21, згідно якої позивач є аспірантом другого року очної (денної) форми навчання за державним замовленням кафедри фінансів.

Отже, ОСОБА_1 є суб'єктом правовідносин, які регулює Порядок та є особою, яка має право оскаржити його в судовому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що абзац 3 пункту 19 Порядку порушує його право на працю, оскільки обмежує у можливості поєднувати денну форму навчання із роботою на умовах повного робочого дня.

Під час апеляційного розгляду справи позивач пояснив, що згідно з наказом керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 03 січня 2017 року № 1-К він був призначений на посаду заступника керівника секретаріату зазначеного агентства. На підставі абзацу 3 пункту 19 Порядку ОСОБА_1 24 квітня 2017 року був повідомлений про переведення на неповний робочий день, а наказом від 26 червня 2017 року № 17-К - переведений на 0,5 ставки за займаною посадою.

З огляду на викладене ОСОБА_1 вважає, що має право оскаржити абзац 3 пункту 19 Порядку як особа, до якої він був застосований.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що абзац 3 пункту 19 Порядку не відповідає п. 6 ст. 92 Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», а також повноваженням Кабінету Міністрів України.

У відповідності до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Разом з тим, оскаржуваний Порядок, у тому числі його абзац 3 пункту 19, не визначають засади регулювання праці. Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці є Кодекс законів про працю України.

Натомість предметом правового регулювання Порядку є призначення і виплата академічних та соціальних стипендій особам, які навчаються у навчальних закладах або наукових установах за державним (регіональним) замовленням за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на трудову діяльність у позанавчальний час.

Положення абзацу 3 пункту 19 Порядку не суперечать п. 3 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» та не обмежують право ОСОБА_1 на трудову діяльність у позанавчальний час.

За змістом абзацу 3 пункту 19 Порядку, він встановлює умови виплати у повному обсязі академічної стипендії клінічним ординаторам, аспірантам, докторантам, які поєднують навчання з роботою. Такою умовою є робота у режимі неповного робочого часу (не більш як на 0,5 ставки за займаною посадою).

Повноваження Кабінету Міністрів України визначати умови виплати стипендії прямо передбачені Законом України «Про вищу освіту». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 вказаного Закону управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує, що вимоги позивача обґрунтовані тим, що абзац 3 пункту 19 Порядку обмежує саме його право на працю. Доводів про те, що оскаржуваний абзац обмежує право ОСОБА_1 на отримання академічної стипендії у повному розмірі як особі, яка працює в іншому режимі ніж неповного робочого часу, адміністративний позов не містить.

Доводи ОСОБА_1 про те, що оскаржувана норма обмежує його право на працю у позанавчальний час ґрунтуються на помилковому буквальному тлумаченні змісту абзацу 3 пункту 19 Порядку як окремої норми, без урахування предмету правового регулювання нормативного-правового акту та його мети.

Як раніше зазначалося, Порядок призначення і виплати стипендій був затверджений Кабінетом Міністрів України на виконання ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» з метою регулювання правовідносин щодо виплати стипендій за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету особам, які навчаються у навчальних закладах або наукових установах за державним (регіональним) замовленням.

У зазначеному Порядку визначене коло осіб, на яких поширюється його дія, види стипендій, періодичність їх виплати, засади встановлення правил призначення академічних стипендій у відповідному навчальному закладі, особливості призначення стипендій у вищих навчальних закладах та наукових установах, професійно-технічних навчальних закладах, державних середніх спеціалізованих мистецьких школах (школах-інтернатах), училищах фізичної культури, підготовчих відділеннях музичних вищих навчальних закладів та студіях підготовки акторських кадрів.

Пункт 19 розміщений у розділі «Академічні стипендії у вищих навчальних закладах та наукових установах» Порядку.

Дослідивши зміст та предмет правового регулювання п. 19 Порядку, колегія суддів встановила, що він визначає:

- розмір академічної стипендії клінічним ординаторам, аспірантам і докторантам, які навчаються за денною формою (з відривом від виробництва);

- підстави збільшення розміру стипендії докторанта;

- умову, за якої стипендія виплачується в повному розмірі;

- період, на який призначається стипендія клінічним ординаторам, аспірантам, докторантам, які поновили навчання після наданої їм в установленому порядку перерви у навчанні, та аспірантам або докторантам, яким в установленому порядку продовжено строк навчання в аспірантурі або докторантурі;

- особливості виплати стипендій клінічним ординаторам, аспірантам, докторантам, які реалізують право на академічну мобільність.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що Порядок, у тому числі його абзац 3 пункту 19, не регулює правовідносини між роботодавцем та особою, яка навчається у вищому навчальному закладі за державний (регіональним) замовленням, не обмежує право на працю таких осіб у позаробочий час і не впливає на права та інтереси позивача саме як працівника.

Пояснення ОСОБА_1, надані під час апеляційного розгляду справи, вказують на те, що метою звернення до суду з даним позовом є захист права на роботу в умовах повного робочого дня в період навчання у вищому навчальному закладі за державним замовленням.

Разом з тим, режим робочого часу ОСОБА_1 був визначений наказом керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 26 червня 2017 року № 17-К «Про переведення ОСОБА_1 на 0,5 ставки за займаною посадою». Натомість абзац 3 пункту 19 Порядку не регулює трудові відносини позивача з Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.

Також позивач вказує на порушення Кабінетом Міністрів України процедури прийняття постанови № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення».

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить з того, що дотримання процедури прийняття впливає на законність нормативно-правового акту в цілому, а не окремої його частини.

ОСОБА_1 пояснив суду апеляційної інстанції, що він не вимагає визнання нечинною постанови № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення» в цілому, оскільки її положення, окрім абзацу 3 пункту 19 Порядку, не порушують його прав та інтересів.

Колегія суддів прийшла до висновку, що положення абзацу 3 пункту 19 Порядку також не порушують право позивача на працю, на захист якого був поданий даний адміністративний позов. У зв'язку з цим здійснення перевірки процедури прийняття постанови № 1050 від 28 грудня 2016 року «Деякі питання стипендіального забезпечення» у межах даної справи не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеному в ч. 1 ст. 2 КАС України, яке полягає у ефективному захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 01 березня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

Оскільки суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 08 травня 2018 року.