Справа № 826/99/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2018 року № 826/99/18

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2014 року № 1, яким йому донараховано до сплати зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 289 787,47 гривень, за яких за основним платежем 231 693,98 гривень та за штрафними санкціями 58 093,49 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у жовтні 2017 року він дізнався про наявність податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким позивачу донараховано до сплати зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 289 787,47 гривень, за яких за основним платежем 231 693,98 гривень та за штрафними санкціями 58 093,49 гривень. Однак, позивач не погоджується з рішенням контролюючого органу, оскільки, на його думку, скасована банком пеня та штрафи не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Відповідною ухвалою суду від 05 лютого 2018 року відкрито провадження у справі №826/99/18, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Одночасно, встановлено відповідачу строк для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та для надання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову та позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Згідно зі статтею 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву.

Через канцелярію суду 13 квітня 2018 року надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, так як оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено податковим органом 23 жовтня 2014 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом лише у січні 2018 року.

З позовної заяви позивача вбачається, що про наявність винесеного податкового повідомлення-рішення відповідача він дізнався лише у жовтні 2017 року.

Оскільки відповідачем на підтвердження поданого клопотання не було надано жодних доказів, які б свідчили про обізнаність позивача з винесеним контролюючим органом рішенням до жовтня 2017 року, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

18 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого за кредитним договором є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з пунктом 1.1 Договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) у сумі 150 000,00 доларів США що дорівнює еквіваленту 757 500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Відповідно до Розділу 2 Кредитного договору, виконання зобов'язань за вказаним договором забезпечується заставою нерухомості, а саме: двохкімнатною квартирою, загальною площею 52,30 кв. м., жила площа 29,00 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1.

У зв'язку із підвищенням курсу долара та труднощами в підприємницькій діяльності, позивач не зміг належним чином виконувати свої обов'язки, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.

26 вересня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» направлено на адресу позивача лист про наявну заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 у розмірі 230 525,16 гривень доларів США, що включає в себе заборгованість по тілу та відсотками за кредитним договором а також пеню за порушення виконання зобов'язання.

26 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 3 до Договору про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 відповідно до пункту 3.1 якого, сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму 153 769,10 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення цього Договору складає 1 229 076,42 гривень, відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України.

Сторони домовились, що пункт 3 Договору починає застосовуватися з моменту здійснення Позичальником сплати заборгованості за Договором у сумі не менш ніж 90 000,00 доларів США на рахунок 8652, який відкрито у ПАТ «Дельта Банк» (пункт 2 Договору).

26 квітня 2013 року позивачем внесено зазначену суму, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» 12 травня 2013 року видано Довідку про відсутність фінансових та майнових претензій до ОСОБА_1

Разом з тим, з 22 по 29 серпня 2014 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі статті 20, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України, наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 20 серпня 2014 року № 1538, проведено позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року.

За результатом проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено Акт від 05 вересня 2014 року № 545/17-01/НОМЕР_1.

З акту вбачається, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 не подав до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві декларацію про доходи та майновий стан за 2013 рік.

Однак, відповідно до відомостей ЦБД ДРФО Міністерства доходів і зборів України, у період з 01 січня по 31 грудня 2013 року платник податків - фізична особа ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов'язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи у вигляді додаткового блага, а саме анулювання (прощення заборгованості), так як отримав від ПАТ «Дельта Банк» оподатковуваний дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу (за ознакою доходу - 126 «додаткове благо») у сумі 1 364 255,16 гривень.

Згідно наданих до перевірки документів, а саме відповіді на запит АТ «Дельта Банк» () (вхідний 10776/10 від 31 травня 2014 року) з питань взаємовідносин з ОСОБА_1 контролюючим органом встановлено анулювання банком заборгованості позивача-позичальника у розмірі 1 364 255,16 гривень.

Згідно з пунктом 4 Договору № 3 від 26 квітня 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 та пункту 4 Додаткового договору № 3 від 23 травня 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 26 листопада 2006 року № 0 вказано, що ОСОБА_1 повідомлений про те, що він зобов'язаний самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, документальною позапланової невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1:

- вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 48, розділу ІІ, пункту 176.1 статті 176, пунктів 179.1, 179.2 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України від 02 жовтня 2010 року № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, фізична особа - платник податків ОСОБА_1, декларацію про отримані доходи за 2013 рік до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів у місті Києві не подав;

- вимог частини «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України від 02 жовтня 2010 року № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік - 231 693,98 гривень.

На підставі зазначеного акту 23 жовтня 2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 за платежем: податок на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 231 693,98 гривень та за штрафними санкціями у розмірі 58 093,49 гривень, на загальну суму 289 787,47 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомлення-рішенням, вважаючи його протиправним, позивач просить його скасувати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 48 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку;

г) подавати особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

ґ) у порядку, визначеному законом, допускати посадових (службових) осіб контролюючого органу на територію або до приміщень, що використовуються платником податку для отримання доходів від провадження господарської діяльності;

д) здійснювати заходи, передбачені цим Кодексом, у разі зміни підстав для отримання податкової соціальної пільги;

е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку;

є) подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, платнику податку у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами двома або більше податковими агентами і при цьому загальна річна сума таких оподатковуваних доходів перевищує сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Інші оподатковувані доходи, що були нараховані (виплачені, надані) платникам податку, ніж зазначені в абзаці першому цього підпункту, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу, що декларується згідно з цим підпунктом.

Перерахунок податку із задекларованої річної загальної суми оподатковуваних доходів здійснюється в окремому додатку до податкової декларації у такому порядку:

задекларована річна загальна сума оподатковуваних доходів зменшується на фактично нараховані (утримані) протягом звітного року податковими агентами суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду та на суму наданої платнику податку податкової соціальної пільги (за її наявності);

із зменшеної загальної суми оподатковуваних доходів сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, оподатковуються за ставкою у розмірі 15 відсотків, решта суми - за ставкою у розмірі 17 відсотків.

Нарахований податок із зменшеної загальної суми оподатковуваних доходів зменшується на суму податку, фактично нарахованого (утриманого) податковими агентами протягом податкового (звітного) року на доходи, зазначені в абзаці першому цього підпункту, які задекларовані платником податку. Позитивна різниця податку підлягає сплаті платником податку до відповідного бюджету в порядку, встановленому цим Кодексом;

ж) подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі процентів, сума яких перевищує зазначену у підпункті 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу, дивідендів, роялті, інвестиційного прибутку, та здійснити річний перерахунок податку з урахуванням пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу.

Нарахований за результатами річного перерахунку податок зменшується на суму податку, фактично утриманого та сплаченого податковими агентами протягом звітного податкового року за ставкою, зазначеною в абзаці другому пункту 167.1 цієї статті. Позитивна різниця податку за результатом річного перерахунку включається платником податку до річної податкової декларації (пункт 176.1 статті 176 ПК України).

Підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України визначено що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.2 статті 179 ПК України визначено, що відповідно до цього розділу обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи:

від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

виключно від одного податкового агента незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом;

від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу;

у вигляді об'єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу;

зазначені у пунктах 167.2-167.4 статті 167 цього Кодексу, крім випадків, коли декларування таких доходів прямо передбачено відповідними нормами цього розділу;

зазначені у підпункті "є" пункту 176.1 статті 176 цього Кодексу від двох і більше податкових агентів, і при цьому загальна річна сума оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) такими податковими агентами не перевищує ста двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються:

дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

д) суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пункту 164.6 статті 164 ПК України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

При нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 179.7 статті 179 ПК України визначено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Сума податкових зобов'язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України, матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок являється податкова інформація.

Додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з використанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовим договором (угодою), укладеним з таким платником податку.

Судом встановлено, що керуючись Порядком заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, АТ «Дельта Банк» до Центрального офісу з обслуговування великих платників податків подано розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в якому відображено нарахований та виплачений дохід (у вигляді анулювання (прощення) боргу (за ознакою доходу - 126 дохід отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 у розмірі 1 364 255,16 гривень.

З відповіді АТ «Дельта Банк» () (вхідний 10776/10 від 31 травня 2014 року) з питань взаємовідносин з ОСОБА_1 контролюючим органом встановлено анулювання банком заборгованості позивача-позичальника у розмірі 1 364 255,16 гривень.

Згідно з пунктом 4 Договору № 3 від 26 квітня 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 та пункту 4 Додаткового договору № 3 від 23 травня 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 26 листопада 2006 року № 0 вказано, що ОСОБА_1 повідомлений про те, що він зобов'язаний самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що вказаних дій платником податку вчинено не було, а саме: декларацію про отримані доходи за 2013 рік до ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у місті Києві не подано, податок на доходи фізичних осіб отриманого у вигляді додаткового блага до бюджету не сплачено, що стало підставою для донарахування податковим органом податку на доходи фізичних осіб яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 231 693,98 гривень.

Із системного аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення контролюючого органу відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування не вбачається.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда