Справа № 804/8860/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. справа № 804/8860/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Пак» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 008561401, № 008571401, № 008581404, № 008591404 від 28.11.2016 року, -

в с т а н о в и в:

09 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Паритет Пак» (далі - ТОВ «Паритет Пак») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 008561401, № 008571401, № 008581404, № 008591404 від 28.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки № 607/04-36-14-01/32952480 від 07.11.2016 р., оскільки вказані висновки, на думку позивача, зроблені податковим органом без надання належної оцінки первинним документам бухгалтерського та податкового обліку, що надавалися до перевірки. Позивач зазначає, що висновки перевірки про завищення витрат за 2016 рік у сумі 254 458 грн. внаслідок зайвого списання сировини (матеріалів) на виробництво пакетів ґрунтуються на калькуляції собівартості продукції контролюючого органу, яка здійснена на його власний розсуд і не може бути взята до уваги як належне підтвердження завищення витрат, без врахування технології виробництва, яка використовується позивачем при виробництві. Також, позивач зазначає, що висновки перевірки про необхідність оподаткування доходу, виплаченого нерезиденту в рамках контракту № 120514 від 12.05.2014 р., укладеного з компанією Megavis Consulting (Німеччина), є невірними, оскільки відповідно до вимог податкового законодавства, доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від нерезидента, не оподатковуються. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № 008561401, № 008571401, № 008581404, № 008591404 від 28.11.2016 року. (т. 1 а.с. 4-10).

Представником відповідача за довіреністю Бузуновою К.О. надані заперечення проти позову, в яких зазначено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Паритет Пак» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 р.р., за результатами якої складено акт № 607/04-36-14-01/32952480 від 07.11.2016 р. В акті перевірки зроблено висновки про завищення собівартості готової продукції та заниження податкових зобов'язань з ПДВ, виходячи з аналізу даних калькуляції вартості виробництва продукції (пакетів СРР) за червень 2016 року від 10.06.2016 р. № КА-672. При цьому, зважуванням пакетів на електронних вагах встановлено наявність різниці у сировині, що фактично була використана при виробництві продукції та списаній за даними обліку у кількості 625,574 кг (95800 шт. пакетів), що призвело до завищення собівартості готової продукції на суму 20 412,47 грн. та заниження зобов'язань з ПДВ на 4 082,49 грн. Також, представником відповідача зазначено, що ТОВ «Паритет Пак» не нараховано та не сплачено до бюджету податок з доходу нерезидента з джерелом походження з України при виплаті доходів компанії Megavis Consulting у 2015 році у сумі 9761 грн. Зокрема, в ході перевірки ТОВ «Паритет Пак» не надана довідка, яка підтверджує, що нерезидент - компанія Megavis Consulting є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а тому у суб'єкта господарювання відсутнє право на користування перевагами міжнародного договору. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с. 4-6).

В судовому засіданні 13 грудня 2017 року представник позивача за довіреністю Веремієнко В.В. позовні вимоги підтримала, додаткових доказів у справі не надала, клопотань про допит свідків або проведення судових експертиз не заявляла (т.2 а.с. 98-99).

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув.

За викладених обставин, враховуючи відсутність потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Паритет Пак» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області 19.04.2004 р., та перебуває на податковому обліку в Новомосковській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків, в тому числі, податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств.

На підставі п.77.1 ст.77 ПК України, наказу № 951 від 05.09.2016 р. у період з 19.09.2016 по 31.10.2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Паритет Пак» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 р.р., за результатами якої складено акт № 607/04-36-14-01/32952480 від 07.11.2016 р. (а.с. 11-58).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Паритет Пак» податкового законодавства, а саме:

- п. 198.5 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 282731 грн. (за червень 2016 року);

- п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 254458 грн.;

- п.103.2, п.103.4, п.103.8, п.103.10 ст.103, п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України - під час виплати доходів нерезиденту (за технічні послуги для обладнання замовника - машини для різки та намотки рулонів CONSLIT 16/06) у 2015 році, що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів з джерелом їх походження з України на суму 9761,00 грн.;

- п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, п.103.9 ст.103 ПК України в частині неподання до Новомосковської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області розрахунків (звітів) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України за 2015 рік.

Позивачем на акт перевірки подані заперечення, які листом відповідача від 23.11.2016 р. за вих. № 7656/10/04-36-14-01-10 залишені без задоволення.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 607/04-36-14-01/32952480 від 07.11.2016 р., Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено:

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2016 р. про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 381687 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - на 254458 грн., за штрафними санкціями - на 127229 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2016 р. про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 424096,50 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - на 282731 грн., за штрафними санкціями - на 141365,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2016 р. про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 15354,81 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - на 9761 грн., за штрафними санкціями - на 5593,81 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2016 р. про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 170 грн. - за штрафними санкціями (а.с. 87-91).

Не погодившись з рішеннями податкового органу про нарахування податкових зобов'язань, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно ст. 3 цього Закону, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Порядок оподаткування прибутку підприємств визначений розділом ІІІ Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.134.1 ст.134 ПК України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

У відповідності до статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).

У відповідності до п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Приписами ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно п.5 ст.8 Закону, підприємство самостійно:

- визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства;

- обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

- розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів;

- затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку;

- може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства;

- визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Відповідно до п.6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. № 246, для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.

Придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю.

Первісною вартістю запасів, що виготовляються власними силами підприємства, визнається їхня виробнича собівартість, яка визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (п.8 та п.10 наведеного Положення).

У відповідності до п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. № 318, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Судом встановлено, що висновки акту перевірки № 607/04-36-14-01/32952480 від 07.11.2016 р. в частині завищення собівартості готової продукції та заниження податкових зобов'язань з ПДВ за червень 2016 року ґрунтуються на калькуляціях матеріалів, використаної сировини на виробництво пакетів.

Зокрема, згідно даних калькуляції вартості виробництва продукції від 10.06.2016 р. № КА-672, вага 1 пакету СРР на кліпсах отб Батон «Гірчичний» нарізний становить 10,53 г, проте, як слідує з акту перевірки, шляхом зважування пакетів на електронних вагах встановлено, що вага такого пакету становить 3,62 г.

Встановлення зазначеної різниці стало підставою для висновків контролюючого орану про зайве списання підприємством сировини (матеріалів) на виготовлення продукції (пакетів СРР на кліпсах отб Батон «Гірчичний») та завищення собівартості готової продукції.

Аналогічні розрахунки здійснено по наступним калькуляціям за червень 2016 року, а саме: від 10.06.2016 р. № КА-672, від 17.06.2016 р. № КА-748, від 16.06.2016 р. № КА-742, від 16.06.2016 р. № КА-743, від 16.06.2016 р. № КА-744, від 17.06.2016 р. № КА-747, від 14.06.2016 р. № КА-711, від 15.06.2016 р. № КА-720, від 14.06.2016 р. № КА-707, від 13.06.2016 р. № КА-701, від 13.06.2016 р. № КА-689, від 13.06.2016 р. № КА-690, від 13.06.2016 р. № КА-692, від 13.06.2016 р. № КА-693, від 13.06.2016 р. № КА-696, від 13.06.2016 р. № КА-697, від 13.06.2016 р. № КА-698, від 13.06.2016 р. № КА-699, від 13.06.2016 р. № КА-700, від 09.06.2016 р. № КА-665, від 09.06.2016 р. № КА-666, від 14.06.2016 р. № КА-711, від 15.06.2016 р. № КА-720, від 147.06.2016 р. № КА-707, від 13.06.2016 р. № КА-701, від 13.06.2016 р. № КА-689, від 13.06.2016 р. № КА-690, від 13.06.2016 р. № КА-692, від 13.06.2016 р. № КА-693, від 09.06.2016 р. № КА-667, від 09.06.2016 р. № КА-668, від 10.06.2016 р. № КА-671, від 13.06.2016 р. № КА-677, від 09.06.2016 р. № КА-663, від 08.06.2016 р. № КА-656, від 07.06.2016 р. № КА-650, від 08.06.2016 р. № КА-654, від 08.06.2016 р. № КА-655, від 07.06.2016 р. № КА-647, від 06.06.2016 р. № КА-637, від 07.06.2016 р. № КА-636, від 06.06.2016 р. № КА-633, від 02.06.2016 р. № КА-624, від 29.06.2016 р. № КА-881, від 29.06.2016 р. № КА-880, від 29.06.2016 р. № КА-879, від 29.06.2016 р. № КА-878, від 29.06.2016 р. № КА-877, від 29.06.2016 р. № КА-876, від 29.06.2016 р. № КА-875, від 24.06.2016 р. № КА-872, від 24.06.2016 р. № КА-859, від 22.06.2016 р. № КА-840, від 22.06.2016 р. № КА-841, від 22.06.2016 р. № КА-843, від 22.06.2016 р. № КА-839, від 22.06.2016 р. № КА-836, від 22.06.2016 р. № КА-837, від 22.06.2016 р. № КА-828, від 22.06.2016 р. № КА-832, від 30.06.2016 р. № КА-902, від 30.06.2016 р. № КА-903, від 30.06.2016 р. № КА-905, від 30.06.2016 р. № КА-906, від 30.06.2016 р. № КА-916, від 30.06.2016 р. № КА-917, від 30.06.2016 р. № КА-918, від 30.06.2016 р. № КА-919, від 30.06.2016 р. № КА-920, від 30.06.2016 р. № КА-924, від 29.06.2016 р. № КА-882, від 29.06.2016 р. № КА-883, від 29.06.2016 р. № КА-885, від 29.06.2016 р. № КА-894, від 29.06.2016 р. № КА-895, від 29.06.2016 р. № КА-900, від 29.06.2016 р. № КА-901, від 29.06.2016 р. № КА-896, від 29.06.2016 р. № КА-893, від 29.06.2016 р. № КА-890, від 29.06.2016 р. № КА-891, від 30.06.2016 р. № КА-913, від 30.06.2016 р. № КА-915, від 30.06.2016 р. № КА-914, від 29.06.2016 р. № КА-887, від 29.06.2016 р. № КА-886, від 29.06.2016 р. № КА-897, від 09.06.2016 р. № КА-670, від 09.06.2016 р. № КА-669, від 07.06.2016 р. № КА-646, від 13.06.2016 р. № КА-691, від 16.06.2016 р. № КА-741, від 13.06.2016 р. № КА-694, від 22.06.2016 р. № КА-838, від 21.06.2016 р. № КА-820, від 21.06.2016 р. № КА-819, від 22.06.2016 р. № КА-835, від 24.06.2016 р. № КА-862, від 24.06.2016 р. № КА-873, від 29.06.2016 р. № КА-899, від 13.06.2016 р. № КА-702, від 08.06.2016 р. № КА-662;

Досліджуючи правомірність таких висновків контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Згідно пояснень позивача, ТОВ «Паритет Пак» при виробництві пакету СРР на кліпсах отб Батон «Гірчичний» нарізний використовує полотно СРР, яке використовується по ТУ розробленим організатором даного виробництва, а саме: ТУ У 25.2-1-2003, при виробництві поліпропілену та пакетів СРР є виробничі витрати, які не передбачені ДСТУ та встановлюються виробником відповідно до технологічних вимог обладнання при їх виробництві.

Судом встановлено, що ТОВ «Паритет Пак» для цілей бухгалтерського обліку визначення виробничої собівартості калькуляції на підприємстві наказом № 01/07/0314 від 07.03.2014 р. затверджено обґрунтовані норми технологічних втрат при виробництві пакетів СРР.

Також, на підприємстві ТОВ «Паритет Пак» затверджено кошторис витрат сировини та матеріалів, зокрема щодо виготовлення продукції «пакет СРР на кліпсах Батон «Гірчичний» нарізний».

Затверджений кошторис витрат сировини та матеріалів, зокрема щодо виготовлення продукції «пакет СРР на кліпсах отв Батон «Гірчичний» нарізний» не суперечить даним калькуляції вартості виробництва продукції від 10.06.2016 р. № КА-672.

При цьому, суд зауважує, що використана відповідачем калькуляція вартості виробництва продукції від 10.06.2016 р. № КА-672 не містить даних щодо ваги готової продукції.

Вага готової продукції розрахована контролюючим органом самостійно шляхом ділення загальної ваги сукупності сировини (матеріалів), що використовується під час виготовлення продукції, на кількість продукції (1008,993 кг / 95800 шт).

Як вбачається з даної калькуляції вартості виробництва продукції, витратами є, зокрема: розчинники, клейка стрічка (у довжині стрічки, а не на вагу), кліпси, гофропрокладки, бірки (у кількості штук, а не за вагою).

Суд зазначає, що пунктом 16 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» встановлено, що при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті оцінка їх здійснюється за одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів; середньозваженої собівартості; собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО); нормативних затрат; ціни продажу.

Для всіх одиниць бухгалтерського обліку запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується тільки один із наведених методів.

Представником позивача надані пояснення стосовно того, що з метою максимальної точності визначення собівартості на підприємстві ведеться облік виготовленої продукції, перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції встановлюється підприємством самостійно, так само як і перелік і склад змінних і постійних загальновиробничих витрат.

Отже, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що собівартість готової продукції не може відповідати кількості (вазі) витраченого на її виробництво сировини, а встановлення реальної ваги готової продукції не можливе без дослідження процесу та технології виробництва продукції.

При цьому, відповідачем під час розгляду справи не було надано пояснень стосовно того, яким чином контролюючим органом враховувались у собівартості готової продукції такі витрати як розчинники, клейка стрічка, кліпси, гофропрокладки, бірки.

Крім того, відповідачем не зазначено, яким саме чином здійснювалось зважування продукції «пакет СРР на кліпсах Батон «Гірчичний» нарізний, зважаючи на те, що представником позивача вказувалось, що будь-які зразки готової продукції контролюючим органом в ході проведення перевірки не відбирались.

Відповіді на це питання в ході судового розгляду справи не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок матеріальної та нематеріальної складової у структурі собівартості виготовленої готової продукції за червень 2016 року відповідачем здійснено без врахування положення ТУ У 25.2-1-2003, наказу № 01/07/0314 07.03.2014 р., яким затверджено обґрунтовані норми технологічних втрат при виробництві пакетів СРР та затвердженого на підприємстві ТОВ «Паритет Пак» кошторису витрат сировини та матеріалів, що свідчить про необґрунтованість викладених в акті перевірки висновків про завищення позивачем собівартості виготовленої продукції.

Відтак, під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки перевірки щодо порушення позивачем п.198.5 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 282 731 грн. за червень 2016 року, та п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 254 458 грн.

За таких умов, податкові повідомлення - рішення № 008561401, № 008571401 від 28.11.2016 р. підлягають скасуванню.

Також, предметом спірних правовідносин у справі виступає обґрунтованість висновку перевірки про заниження суми податку з доходів нерезидентів за 2015 рік у розмірі 9761 грн., у зв'язку зі здійсненням виплат доходу нерезидентам із джерелом погодження з України: компанії Megavis Consulting (Німеччина), який сплачено за технічні послуги з заміни пневматичних камер, заміни войлочний стрічок, обслуговування фрикційних муфт, юстировки обладнання, налаштування параметрів натяжіння на машини для різки та намотки рулонів CONSLIT 16/06 на суму 2700 євро (еквівалент 65071,20 грн.).

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Паритет Пак» та компанією Megavis Consulting (Німеччина) було укладено контракт № 120514 від 12.05.2014 р., згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а замовник сплатити та прийняти на умовах контракту наведені технічні послуги для обладнання замовника: машини для різки та намотки рулонів CONSLIT 16/06.

Додатком № 1 від 12.05.2014 р. до вказаного договору сторонами погоджено надання робіт з технічного обслуговування на загальну суму 6200 євро.

Актом приймання послуг від 01.09.2014 р. зафіксовано виконання обумовлених контрактом робіт - технічні послуги (обслуговування та налаштування обладнання).

Правила оподаткування в разі постачання особою-нерезидентом, яку не зареєстровано як платника податку, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, особі, яку зареєстровано як платника податку, чи будь-якій іншій юридичній особі-резиденту, встановлені статтею 208 Податкового кодексу України.

Згідно п. 208.2 наведеної статті, отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному ст. 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Така податкова накладна підлягає обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України.

Перелік таких доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, визначено п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, а саме:

а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом;

б) дивіденди, які сплачуються резидентом;

в) роялті;

г) фрахт та доходи від інжинірингу;

ґ) лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди;

д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента;

е) прибуток від здійснення операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, деривативів або інших корпоративних прав, визначений відповідно до цього розділу;

є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України;

ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України;

з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів;

и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України;

і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення лотереї);

ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертвувань на користь нерезидентів;

й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд зазначає, що у разі, коли виплачуються доходи у вигляді оплати виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), то вони не підпадають під визначення доходів згідно з п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України та не підлягають оподаткуванню відповідно до цього пункту.

Отже, вимоги статті 103 Податкового кодексу України щодо порядку застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки ТОВ «Паритет Пак» в даних взаємовідносинах з компанією Megavis Consulting (Німеччина) не виступає в якості податкового агента.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків відповідача щодо порушення ТОВ «Паритет Пак» положень п.103.2, п.103.4, п.103.8, п.103.10 ст.103, п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України під час виплати доходів нерезиденту (за технічні послуги для обладнання замовника - машини для різки та намотки рулонів CONSLIT 16/06) у 2015 році, що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів з джерелом їх походження з України на суму 9761,00 грн., а також п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, п.103.9 ст.103 ПК України в частині неподання до Новомосковської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області розрахунків (звітів) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України за 2015 рік.

З огляду на сукупність вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення відповідача № 008581404, № 008591404 від 28.11.2016 року не відповідають положенням Податкового кодексу України, що є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Пак» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем згідно платіжного доручення № 2027 від 06.12.2016 р. за подання до суду адміністративного позову в сумі 12 319,64 грн. (а.с. 3).

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Пак» - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 008561401, № 008571401, № 008581404, № 008591404 від 28.11.2016 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Пак» () сплачений згідно платіжного доручення № 2027 від 06.12.2016 р. судовий збір в сумі 12 319,64 грн. (дванадцять тисяч триста дев'ятнадцять гривень 64 копійки).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна