Справа № 824/80/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/80/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Гроссу Д.М., Бурлаки Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, про визнання протиправним і скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,-,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в особі представника (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому з урахуванням позовних вимог в новій редакції (а.с.63-69), просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 513 від 17.10.2017 р. "Про покарання", про оголошення суворої догани та зняття премії за жовтень 2017 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок належних йому платежів та нарахувати невиплачену премію та інші відповідні платежі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2007 року працює на різних посадах в органах внутрішніх справ. В даний час працює на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області. У вересні 2017 року при виконанні службових обов'язків він отримав заяву від гр. ОСОБА_5 про вчинення стосовно неї зі сторони гр. ОСОБА_6 неправомірних дій. На підставі зібраних матеріалів позивачем складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно гр. ОСОБА_6 та скеровано справу до суду для розгляду по суті.

У вересні 2017 року до УКЗ ГУНП в Чернівецькій області надійшла скарга ОСОБА_6 на неправомірні дії позивача, стосовно не прийняття заяви про скоєння відносно нього ОСОБА_6.) з боку гр.ОСОБА_5 дрібного хуліганства. 21.09.2017 року наказом № 912 по скарзі гр. ОСОБА_6 призначено службове розслідування відносно позивача. Висновком від 03.10.2017 року службового розслідування щодо неправомірних дій позивача викладених у скарзі гр. ОСОБА_6 визначено, що викладені скаржником обставини підтвердились і запропоновано за порушення службової дисципліни оголосити сувору догану та зняти премію за жовтень 2017 року. 17.10.2017 року на підставі вказаного висновку, відповідачем видано наказ №513 "Про покарання", відповідно до якого за порушення службової дисципліни позивачу оголошено сувору догану та знято премію за жовтень 2017 року.

Позивач посилається на те, що в основу оскаржуваного наказу був покладений висновок службового розслідування, який ґрунтувався тільки на даних, які були викладені у скарзі ОСОБА_6 При цьому не були опитані, та не взяті до уваги пояснення ОСОБА_5, скаржника ОСОБА_6, які він надавав під час перевірки, голови сільської ради, землевпорядника та свідків, які були присутні при відвідуванні ОСОБА_6 службового приміщення.

На думку позивача, оскаржуваний наказ про покарання виданий безпідставно, з порушенням норм законодавства, внаслідок неналежного проведення службової перевірки, яка здійснена поверхнево та односторонньо, без урахування усіх обставин справи. А саме: комісією не встановлено чи мав місце дисциплінарний проступок; в матеріалах розслідування відсутні дані про склад проступку та не вказано, які норми посадових обов'язків були порушені; зі скаргою звернувся не суб'єкт неправомірного посягання, а стороння особа; оскаржуваний наказ виданий у строк понад один місяць; позивач не уповноважений вести журнал єдиного обліку заяв і повідомлень; в проведенні службового розслідування безпосередній керівник позивача не був залучений; позивач не отримав інформації про підстави службового розслідування, та не мав можливості себе захистити, надавати документи, робити заяви, тощо; при визначені виду дисциплінарного стягнення не враховано тяжкість проступку; відповідачем оголошено догану без попереднього накладення такого стягнення;

З огляду на викладене позивач вважає, що наказ про його покарання підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач в службовій діяльності вчинив порушення дисципліни, за що на останнього було накладено дисциплінарне стягнення відповідно до діючого Дисциплінарного статуту ОВС.

Щодо доводів позивача про накладення дисциплінарного стягнення в строк понад один місць зазначив, що проведене службове розслідування та накладене дисциплінарне стягнення було проведено відповідно до розділу 5 (строки проведення службового розслідування) Інструкції №230 частини 1 та 2 статті 16 Дисциплінарного статуту, яким передбачено, що стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. Зазначив, що 19.09.2017 року поштовим зв'язком на адресу ГУНП в Чернівецькій області надійшла скарга ОСОБА_6, що стало підставою призначення службового розслідування, а 17.10.2017 року видано оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, з яким його було ознайомлено 20.10.2017 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві посилався зокрема на те, що позивач при документуванні адміністративного правопорушення на вимогу особи не представився, та не пред'явив службового посвідчення; в порушення пункту 5 розділу 2 Інструкції №1377 позивач, як посадова особа органу поліції отримавши інформацію про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно не повідомив про це чергову частину органу поліції; не тактовно себе поводив та зверхньо спілкувався з громадянином ОСОБА_6; порушив право на захист гр. ОСОБА_6, що виразилось у не роз'ясненні прав та обов'язків, а також не вручення копії протоколу про правопорушення.

На думку відповідача, позивач допустив грубе порушення присяги працівника поліції, Закону України "Про Національну поліцію", "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України", професійної та службової етики, а тому просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4

22.03.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що аналіз викладених відповідачем у відзиві доводів приводить до висновку про їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідачем не враховані додаткові невідповідності положенням інструкції №230 в частині додержання інструкції при призначенні та проведенні службового розслідування.

Також відповідачем не взято до уваги, що при проведенні службового розслідування не виконанні положення інструкції в частині дотримання вимог при проведенні службового розслідування. Зазначенні порушення призвели до порушення законних прав і інтересів позивача, які передбаченні в інструкції щодо проведення службового розслідування.

Позивач також звернув увагу на те, що незважаючи на подання ним рапорту з вимогою про ознайомлення з матеріалами справи службового розслідування, відповідачем не було вжито жодних заходів щодо надання в установленому законом та інструкцією порядку можливості позивачу приймати участь у процесі розслідування, ознайомитись з його матеріалами та результатами, оскаржувати висновок службового розслідування. Таким чином, просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в адміністративному позові та просив задовольнити позовну заяву.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав наведених у відзиві, зазначивши при цьому, що преміювання поліцейських здійснюється індивідуально із врахуванням особливостей проходження служби. За результатами служби позивача, специфіки і особливостей покладених на нього завдань безпосереднім його керівником за погодженням з начальником ГУНП в Чернівецькій області встановлено премію за жовтень 2017 року в розмірі 0%, а тому адміністративний позов в частині преміювання теж задоволенню не підлягає.

В ході судового розгляду справи судом задоволено письмове клопотання представника позивача про допит свідків, та усне клопотання представника відповідача про допит свідка.

Допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_7 пояснив, що ним безпосередньо проводилось службове розслідування відносно ОСОБА_4. Для з'ясування більш детальних обставин викладених скаржником ОСОБА_6 у скарзі, було прийнято рішення виїхати по місцю проживання скаржника. Прибувши в помешкання ОСОБА_6, йому було роз'яснено з якого приводу він прибув, та під час розмови були з'ясовані обставини та події по справі, які співпадали з викладеними обставинами у скарзі. В ході бесіди з громадянином ОСОБА_6 та його дружиною, з'ясовано, що гр. ОСОБА_6 також звертався з усною заявою до ОСОБА_4 щодо вчинення відносно нього неправомірних дій гр. ОСОБА_5, однак ОСОБА_4 вона не прийнята до уваги.

На підставі зібраних матеріалів, вислухавши думку ОСОБА_8 , яка виявила бажання подати заяву відносно неправомірних дій гр. ОСОБА_5, яка була ним прийнята та передана до Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

Під час розмови з гр. ОСОБА_8, з її слів він зрозумів, що на усну заяву щодо вчинення гр. ОСОБА_5 правопорушення, ОСОБА_4 не зреагував, та не відібрав заяву, тобто факт порушення полягав у неприйнятті заяви.

На підставі зібраних матеріалів які були передані комісії було прийнято рішення про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності по даному факту.

Допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що являється головою сільської ради. Після спілкування, позивач ОСОБА_4 прибув у сільську раду на його виклик по інших питаннях. Паралельно ОСОБА_4 вирішив розглянути заяву гр. ОСОБА_5 вказавши, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є сусіди.

Під час розмови ОСОБА_4 з гр. ОСОБА_5 на вулиці біля їх житлових будинків з приводу конфлікту між нею та гр. ОСОБА_10, підійшов гр. ОСОБА_10 та між ними виникла суперечка, під час якої ОСОБА_4 намагався заспокоїти останніх, після чого вони розійшлись по своїх домівках.

Вказав, що у його присутності заяв від гр. ОСОБА_8 та від гр. ОСОБА_5 не надавалось та йому не відомо про намір подати такі заяви.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що розмова між ОСОБА_4, гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відбувалася на вулиці поблизу їх будинків, під час суперечки, яка виникла між вищевказаними громадянами ОСОБА_4 їх заспокоював. Про те, чи робились заяви з приводу вчинених правопорушень відносно когось із присутніх їй невідомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що на розгляді у ОСОБА_4 перебувала заява про вчинене адміністративне правопорушення, В ході розгляду цієї заяви ОСОБА_4 склав протокол про адміністративне правопорушення та притягнув до адміністративної відповідальності винну особу. Вказав, що в його присутності конфліктів не відбувалося. Про службову перевірку відносно ОСОБА_4 йому стало відомо з його слів.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він безпосередньо не брав участі у розгляді заяви гр. ОСОБА_6, однак був присутнім під час розгляду заяви щодо притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_6, в службовому кабінеті, де окрім ОСОБА_4 та ОСОБА_6 також була його дружина. Свідок вказав, що він не чув про те, що ОСОБА_6 мав намір написати заяву або усно заявити про вчинення адміністративного правопорушення, він хотів отримати копії матеріалів справи, на що ОСОБА_4, йому роз'яснив, що він може отримати копії в канцелярії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, заслухавши учасників справи та свідків, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

06.09.2017 року ДОП Кіцманського ВП майором поліції ОСОБА_4 відносно гр. ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ГП 706333, про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП за заявою гр. ОСОБА_5 (а.с.150)

19.09.2017 року на адресу ГУНП в Чернівецькій області надійшла скарга ОСОБА_6 датована 14.09.2017 року, про незаконні дії працівника поліції. (а.с.82, 83-88)

21.09.2017 року ГУ НП в Чернівецькій області винесено наказ №912 про призначення та проведення службового розслідування, згідно якого призначено службове розслідування, яке доручено комісії у складі: голова комісії - полковник поліції ОСОБА_14, заступник начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області - начальник відділу ІОС. Члени комісії, підполковник поліції ОСОБА_15, старший оперуповноважений Чернівецького управління ДВБ НП України, майор поліції ОСОБА_7, інспектор відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області. (а.с.77)

03.10.2017 року начальником ГУНП в Чернівецькій області затверджено висновок службового розслідування по факту порушення службової дисципліни поліцейським Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 Відповідно до резолютивної частини вказаного висновку: відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, є такими, що підтвердилися; за порушення службової дисципліни, дільничному офіцеру поліції сектору превенції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області майору поліції ОСОБА_4 рекомендовано оголосити сувору догану та зняти премію за жовтень 2017 року; про результати проведеної перевірки повідомити гр. ОСОБА_16; по даному факту видати оглядовий наказ.

Як вбачається з мотивувальної частини висновку службового розслідування, комісія дійшла до вказаних вище висновків виходячи із інформації викладено в скарзі ОСОБА_6 При цьому в ході службового розслідування було відібрано пояснення в скаржника ОСОБА_6, позивача ОСОБА_17 та працівника поліції ОСОБА_13 (а.с.83-88)

17.10.2017 року ГУНП в Чернівецькій області винесено наказ № 513 "Про покарання", згідно якого за порушення службової дисципліни дільничному офіцеру поліції сектору превенції Кіцманського відділу поліції ГУ НП в Чернівецькій області майору поліції ОСОБА_4, оголошено сувору догану та знято премію за жовтень 2017 року. Наказ оголосити особовому складу ГУНП в Чернівецькій області, а начальнику Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області полковнику поліції ОСОБА_18, довести покараному під підпис. (з яким ОСОБА_4 ознайомлений під підпис 20.10.2017 року) ( а. с. 74)

Згідно витягу з додатку № 21 до наказу ГУНП в Чернівецькій області від 25.10.2017 № 1047 (список працівників Кіцманського ВП ГУНП на преміювання за жовтень 2017), ОСОБА_4 рекомендовано розмір премії у розмірі - 0%. (а.с.180)

Листом від 30.03.2018 року ГУНП в Чернівецькій області № 211/123/05/26-2018, представника позивача повідомлено про те, що в жовтні 2017 року ОСОБА_4 за результатами його служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань безпосереднім його керівником за погодженням начальника ГУНП в Чернівецькій області встановлено премію за жовтень 2017 року в розмірі 0% . (а.с.145)

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавчих атків, та робить висновки по суті спору.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський (окрім іншого) зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року №901 VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.04.2006року №3460-ІV (із наступними змінами) (далі - Дисциплінарний Статут).

Дисциплінарний Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного Статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Як вбачається з матеріалів справи до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. При цьому, в ході службового розслідування не надана оцінка тим обставинам, що позивач на час винесення спірного наказу не мав іншого дисциплінарного стягнення, не визначено тяжкість проступку, попередня поведінка особи та ставлення до виконання службових обов'язків.

Аналізуючи інформацію викладену у висновку службового розслідування, суд дійшов висновку, що комісією викладено у цьому висновку тільки ті обставини, на які посилався скаржник. При цьому, членами комісії не надано жодної оцінки обставинам, на які посилався позивач. Не встановлено, та не опитано інших свідків обставин справи, а саме голови сільської ради та землевпорядника, які безпосередньо були присутніми під час конфлікту скаржника ОСОБА_6 з громадянкою ОСОБА_5, які по своїй суті є незацікавленими особами. Вказане дало б змогу об'єктивно оцінити викладені скаржником та позивачем обставини справи. Натомість, в основу проведеного розслідування закладено тільки доводи скаржника. Пояснення працівника поліції ОСОБА_13, яке було відібрано в рамках розслідування комісією, взагалі не занесено до висновку.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що службове розслідування проведено неналежно, поверхнево та односторонньо, без урахування усіх обставин справи, що потягнуло за собою невиправдане покарання останнього за проступок, який кваліфіковано у вигляді суворої догани, без визначення тяжкості проступку.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити те, що не погоджується з доводами позивача в тій частині, що комісією не зазначено даних про склад проступку, оскільки такі дані комісією у висновку наведені, однак в тому об'ємі, які зазначені в скарзі ОСОБА_6, про що зазначається вище. Не знайшли також свого підтвердження обґрунтування позивача, про те, що у висновку розслідування не вказано, які норми посадових обов'язків були порушені, оскільки відповідачем у висновку наведено норми законодавства, які на думку останнього були порушені позивачем, що і стало підставою для винесення спірного наказу.

Необгрунтованим є також посилання позивача на те, що зі скаргою звернувся не суб'єкт неправомірного посягання, а стороння особа, оскільки кожна особа, яка звертається зі скаргою, і є суб'єктом такого звернення, якщо вважає, що порушені будь-які її права, свободи або ж інтереси.

Щодо посилань позивача про те, що оскаржуваний наказ виданий у строк понад один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 16 Закону України «Про національну поліцію» дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Як зазначалось вище у встановлених обставинах справи, скарга ОСОБА_6 надійшла на адресу відповідача 19.09.2017 року, а спірний наказ відповідачем винесено 17.10.2017 року. Зазначене вказує про безпідставність і необґрунтованість доводів позивача в цій частині, оскільки відповідачем дотримано строки, визначені наведеними вище нормами, а також вимогами розділу V Наказу №230 від 12.03.2103 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» (далі - Інструкція №230).

Щодо посилань позивача, про те, що він не уповноважений вести журнал єдиного обліку заяв і повідомлень, суд зазначає наступне.

Порядок ведення єдиного обліку органами Національної поліції України, у тому числі їх структурними (відокремленими) підрозділами (управліннями, відділами, відділеннями) (далі - органи поліції) заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а також порядок здійснення контролю за його дотриманням, визначено нормами Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України №1377 від 06.11.2015 року (далі - Інструкція №1377).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції №1377 прийняття заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснюється цілодобово і невідкладно тим органом поліції, до якого надійшла заява чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію, або слідчим, або іншою посадовою особою органу поліції, якою самостійно виявлено з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Облік таких заяв та повідомлень проводиться уповноваженими працівниками чергових частин органів поліції, працівниками інших структурних підрозділів цих органів, яких призначено підмінними черговими в установленому порядку, оператором телефонної лінії «102» або іншою посадовою особою.

Пунктом 5 та 6 Інструкції №1377 визначено, що посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Заяви або повідомлення фізичних або юридичних осіб про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію можуть бути усними або письмовими. Усні заяви про вчинення кримінального правопорушення заносяться до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, форма якого наведена в додатку 3 до цієї Інструкції, який підписують заявник та посадова особа, яка прийняла заяву.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позивач дійсно не повноважний вести журнал єдиного обліку заяв і повідомлень, однак такі обґрунтування позовних вимог щодо обставин справи є безпідставними. З наведених сторонами обставин справи вбачається, що позивача покарано не за порушення ведення журналу єдиного обліку заяв і повідомлень, а за неприйняття (оформлення, документування) усної заяви відповідно до пункту 6 Інструкції №1377.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, а також підтверджується показами вказаних вище свідків, громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не робилось, а ні усних, а ні письмових заяв з приводу вчиненого відносно них правопорушення, як під час прибуття позивача на виклик по місцю проживання учасників адміністративного правопорушення, так само і під час відвідування останніх службового кабінету позивача.

Суд критично ставиться до доводів відповідача в цій частині, оскільки громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не позбавлені були права і можливості здійснити повідомлення про вчинене відносно них правопорушення в будь-який час до органу поліції, в тому числі і за загально відомим номером телефону «102», в будь-який час доби.

З огляду на викладене, суд не може погодитись з тим, що позивач допустив протиправну бездіяльність, яка виразилась у відмові прийняти заяву про вчинене адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 або ж ОСОБА_8

Щодо обґрунтувань позивача про те, що в проведенні службового розслідування безпосередній керівник позивача не був долучений, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту та пункту 3.4 розділу ІІІ Інструкції №230 забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Наведені норми та вимоги вказують на те, що службове розслідування відносно позивача мало б проводитись за участю начальника Кіцманського ВП ГУНП В Чернівецькій області, який являється безпосереднім начальником позивача. Разом з тим, у вказаних нормативних актах не визначено, в чому має виражатись безпосередня участь начальника, і яким чином він залучається до проведення службового розслідування. Не дивлячись на це, на думку суду, в разі визначення за суб'єктом владних повноважень такого обов'язку - то такий обов'язок має супроводжуватись вчиненням будь-яких активних дій зі сторони комісії, яка проводить розслідування, і як мінімум, безпосередній начальник від початку розслідування і до закінчення мав інформуватись про хід цього розслідування та міру покарання, яка пропонується позивачу, що у випадку позивача не було вчинено.

З огляду на викладене суд погоджується з наведеними позивачем доводами в частині порушення проведення процедури службового розслідування.

Суд не може погодитись із обґрунтуваннями позивача в тій частині, що він не отримав інформації про підстави службового розслідування, та не мав можливості себе захистити, надавати документи, робити заяви, оскільки сам факт надання останнім пояснень з приводу обставин наведених у скарзі ОСОБА_6 спростовують такі доводи. Крім цього, останній не навів переконливих доказів, що фізично був позбавлений можливості себе захистити, шляхом надання або ж надіслання будь-якого доказу до органу, який проводив розслідування.

Щодо доводів позивача в частині того, що відповідачем оголошено догану без попереднього накладення такого стягнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.4 розділу V Інструкції №230 якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Вимогами статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З аналізу наведених вище норм слід дійти висновку, що дисциплінарне стягнення накладається шляхом прийняття відповідного рішення - наказу, а в подальшому зміст такого рішення оголошується особовому складу.

Вказані вимоги законодавства є імперативними і додатковому тлумаченню не підлягають, а тому суд погоджується з наведеними обґрунтуваннями позивача в цій частині, оскільки відповідачем прийнято рішення про оголошення суворої догани, без накладення такого стягнення.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві в частині того, що позивач: при документуванні адміністративного правопорушення на вимогу особи не представився, та не пред'явив службового посвідчення; не тактовно себе поводив та зверхньо спілкувався з громадянином ОСОБА_6; порушив право на захист гр. ОСОБА_6, що виразилось у не роз'ясненні прав та обов'язків, а також не вручення копії протоколу про правопорушення, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, в ході судового розгляду справи судом було вжито заходи спрямовані на допит свідків, які могли повідомити про обставини подій, які наводились гр. ОСОБА_6 у своїй скарзі, оскільки зміст описової та мотивувальної частини висновку містить переважно відомості, які наведені у сказі гр.ОСОБА_6 та частково інформацію викладену в пояснені позивача.

Відповідно до наданих показів свідків, судом встановлено, що обставини: непредставлення, не пред'явлення службового посвідчення, нетактовної поведінки, зверхнього спілкування, не роз'яснення прав не знайшли свого підтвердження.

Твердження про те, що позивачем не вручено ОСОБА_6 копію протоколу спростовуються інформацією, яка міститься в цьому ж протоколі. А саме в графі «Другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав» вказана дата 06.09.2017р. та підпис особи.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наведених вище аргументів суду щодо обґрунтувань позивача та заперечень відповідача вбачається, що обставини на які посилається позивач знайшли своє часткове підтвердження. При цьому, вони є достатніми для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу №513 від 17.10.2017 року, оскільки це спірне рішення на переконання суду винесено з порушенням критеріїв визначених частиною 2 статті 2 КАС України, а саме, як мінімум не у спосіб, що визначений законодавством України та не обґрунтовано, тобто з без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо іншої частини позовних вимог - зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок належних позивачу платежів та нарахувати невиплачену премію та інші відповідні платежі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України №260 від 06.04.2016 року керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

Виходячи із викладених вище вимог, очевидним є те, що премія це один із видів грошового забезпечення, який носить індивідуальний характер, який нараховується і виплачується за рішенням керівника органу.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що окрім спірного наказу №513, в якому відповідач теж прийняв рішення про зняття премії за жовтень 2017 року, безпосереднім керівником - начальником Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області видано наказ №1047 від 25.10.2017 р. на преміювання працівників за жовтень 2017 року в якому згідно списку (додаток 21, №п/п 29) ОСОБА_4 пропоновано та прийнято рішення про преміювання останнього у розмірі 0% за вказаний період. (а.с.180)

Незважаючи на те, що спірний наказ судом визнаний протиправним та скасовується в цілому, суд не може перебрати на себе не властиві функції суб'єкта владних повноважень, оскільки не вправі і не в змозі підміняти вимоги законодавства - іншими словами визначати особистий внесок поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань і призначати премію в залежності асигнувань органу поліції.

Щодо перерахунку і виплати інших платежів, позивачем, а ні в адміністративному позові, а ні в судових засіданнях не дано жодних аргументів (обгрунтувань), які це платежі, форма і вид платежу, його розмір, а тому позовна вимога в цій частині, яка по своїй суті нічим не обґрунтована - не може бути задоволена судом.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених відповідними доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав наведених вище.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 513 від 17.10.2017 року "Про покарання" про оголошення ОСОБА_4 суворої догани та зняття премії за жовтень 2017 року.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне судове рішення з урахуванням вихідних та святкових днів складено 02 травня 2018 р.

Суддя Боднарюк О.В.