Справа № 805/2364/17-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2018 року

Київ

справа №805/2364/17-а

провадження №К/9901/1155/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Тарасенка І. М., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Гаврищук Т. Г., суддів: Блохіна А. А., Сухарька М. Г.,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі - ТУ ДСА України в Донецькій області), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування судді з 01 січня 2017 року суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка з 01 січня 2017 року становить 32000,00 грн.;

зобов'язати провести перерахунок з 01 січня 2017 року суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 32000,00 грн.;

зобов'язати провести виплату з 01 січня 2017 року суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за 2017 рік, виходячи з посадового окладу у розмірі 32000,00 грн. з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на теперішній час вона обіймає адміністративну посаду - голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області та здійснює правосуддя як суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Вказує, що 25 квітня 2017 року нею направлено заяву до ТУ ДСА України в Донецькій області з вимогою здійснити перерахунок суддівської винагороди за січень - березень 2017 року, виходячи з посадового окладу судді у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, який з 01 січня 2017 року становить 32000,00 грн. в подальшому нараховувати суддівську винагороду відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402 (далі - Закон № 1402) та статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Проте листом ТУ ДСА України в Донецькій області від 30 травня 2017 року позивачу відмовлено з посиланням на те, що з 01 січня 2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16000,00 грн., а тому підстав для здійснення перерахунку суддівської винагороди за січень-березень 2017 року та його обчислення в подальшому, виходячи з посадового окладу судді у розмірі 32000,00 не вбачається.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування вихідної допомоги протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про зобов'язання провести перерахунок з 01 січня 2017 року суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 32000,00 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, в позові відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Свою касаційну скаргу мотивує застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України № 1774 від 06 грудня 2016 року "Про внесення до деяких законодавчих актів України", яку не належить застосовувати до спірних правовідносин. Наголошує, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

Водночас, відповідач у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 14 грудня 2000 року № 2149-ІІІ ОСОБА_1 обрано суддею безстроково.

За виконання професійних обов'язків позивачу виплачується суддівська винагорода, яка з 01 січня 2017 року нараховується місцевим судом, виходячи з посадового окладу 16000,00 гривень.

25 квітня 2017 року разом із супровідним листом № 219/05-02/111/17 була направлена заява суддів Артемівського міськрайонного суду Донецької області, яка містила також підпис ОСОБА_1 як судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області до ТУ ДСА України в Донецькій області з вимогою здійснити перерахунок суддівської винагороди за січень-березень 2017 року, виходячи з посадового окладу судді у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, який з 01 січня 2017 року становить 32000,00 грн., і в подальшому нараховувати суддівську винагороду відповідно до Закону № 1402 та статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

30 травня 2017 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшов лист до ТУ ДСА України в Донецькій області від 24 травня 2017 року за № 05-593/17, в якому відповідач підтвердив правомірність поширення на суддів місцевого суду, яким є Артемівський міськрайонний суд Донецької області, положень пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402. При цьому ТУ ДСА України в Донецькій області відмовився здійснювати перерахунок суддівської винагороди позивача та в подальшому нараховувати суддівську винагороду, виходячи з посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, пославшись на положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01 січня 2017 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200,00 грн. не передбачені, а відтак відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 поза межами видатків державного бюджету на її оплату праці.

Таку позицію Донецького окружного адміністративного суду підтримав і Донецький апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Верховний Суд зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає по суті вірними.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пункту 22 Розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 23 наведеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ).

Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачу повинна нараховуватись суддівська винагорода відповідно до Закону № 2453-VІ.

Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Ця норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. Тому необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, а саме, пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" установлено, що мінімальна заробітна плата (3200 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі й суддів.

Водночас цим пунктом законодавець передбачив таке: "До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень".

Аналіз такого правового врегулювання дає підстави зробити правовий висновок, що законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600 грн.

Крім того, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, позаяк для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в задоволенні позову слід відмовити за відсутністю підстав.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх