Справа № 804/200/290/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 квітня 2018 року Справа 804/200/290/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рябчук О.С., перевіривши матеріали справи за позовною заявою Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2018 року позивач Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до відповідача Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради (далі по тексту КВНЗ «ДБМК» ДМР), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради по забезпеченню своєчасного виконання заяви від 22 листопада 2017 року за вх. №01-04/852 ОСОБА_2 в порядку ЗУ «Про звернення громадян»;

- визнати неправомірними дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради, що виразилася у ненаданні своєчасної повної та обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_2 від 22 листопада 2017 року за вх.01-04/852, що є порушенням вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати порушення Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо ОСОБА_2, ч.1 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року;

- зобов'язати Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради надати ОСОБА_2 відповідь на заяву від 22 листопада 2017 року за вх. №01-04/852 у якому містяться додаток «акт» від 22 листопада 2017 року за вх. №01-04/853 в термін і обсягах, визначених Законом України «Про звернення громадян» на адресу: АДРЕСА_1.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року адміністративну справу за адміністративним позовом Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за предметною підсудністю направлено для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 19 січня 2018 року позивач Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2018 р. апеляційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2018 року повернуто апелянту.

05.04.2018 року справа за позовом Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Позов зареєстровано та йому присвоєно номер адміністративної справи №804/200/290/18.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлений процесуальний порядок звернення до суду та вичерпний перелік вимог до позовної заяви.

За правилами ч.3 ст.161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Порядок обчислення та справляння судового збору визначений Законом України "Про судовий збір".

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII від 06.12.2016 р. (який набрав чинності з 07.01.2018 р.), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246-19 від 07.12.2017 р. визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2018 року встановлено на рівні 1762 гривень.

За подання немайнового адміністративного позову фізичною особою стягується судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. за одну вимогу не майнового характеру.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Дослідивши поданий позов, судом встановлено, що позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, і підлягає залишенню без руху з наступних підстав: до позову не додано документ на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви.

З позовних матеріалів вбачається, що позивачем заявлено одразу декілька позовних вимог, які мають немайновий характер та звернені до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради.

Згідно з Аналізом практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», що затверджена Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 р. №2 «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, є однією вимогою.

Отже, позивачем має бути сплачено судовий збір, за 3 вимоги немайнового характеру у розмірі 2 114 грн. 40 коп.

Щодо доводів заявника про відсутність підстав для сплати судового збору із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 28.11.2013 № 12-рп/13 щодо тлумачення положення пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає, що зазначене тлумачення надано редакції пункту 7 частини першої статті 5 вказаного Закону, яка діяла до 01.09.2015 року.

З 01.09.2015 року громадські організації не включено до переліку осіб, на яких розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору.

Наведена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі №804/5256/17 (ЄДРСР 72290878) за наслідками розгляду касаційної скарги Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація", яка діяла в інтересах члена громадської організації ОСОБА_4

Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору громадською організацією при поданні звернень до суду підтверджена судовою практикою Верховного Суду, зокрема, ухвалами по справам 804/6946/17 від 05.01.2018 року (ЄДРСР 71489197), №804/5256/17 від 16.02.2018 року (ЄДРСР 72290878), №804/5256/17 від 09.01.2018 року (ЄДРСР 71511609), 800/432/17 від 15.01.2018 року (ЄДРСР 71579227), 295/4985/17 від 26.01.2018 року (ЄДРСР 71897434), №804/5256/17 від 16 лютого 2018 року (ЄДРСР 72290878).

Крім того, суд зазначає, що платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Таким чином, за загальним правилом, судовий збір має бути сплачений заявником/позивачем або особою, стосовно якої ухвалено судове рішення.

Згідно статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому, адміністративний позов заявника громадської організації в інтересах іншої особи не передбачений частиною 2 статті 3 вказаного Закону, як звернення за яке не справляється судовий збір.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" також не визначено звільнення заявника або позивача від сплати судового збору, а статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлені умови відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій статті 8 вказаного Закону.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав не справляння судового збору за подання позовної заяви, що не позбавляє заявника у вищенаведених випадках, передбачених частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", заявляти відповідні клопотання із наданням належного обґрунтування.

Окремим питанням перед судом першої інстанції постає розмір судового збору, який підлягатиме сплаті, оскільки закон відокремлює його розмір для фізичних та юридичних осіб, до яких заявник не відноситься.

Враховуючи, що позов подається заявником в інтересах фізичної особи, який виступає позивачем та стороною у заявленому спорі, належний до сплати за подання цього позову судовий збір має розраховуватись виходячи з 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 704,80 грн. за кожну позовну вимогу немайнового характеру, встановлений законом для подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою.

Необхідність сплати судового збору за звернення до суду громадської організації в інтересах іншої особи підтверджена ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2017 року у справі №804/5390/17.

Суддя звертає увагу, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини у справах "Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства"(Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Тобто, вимога сплати зборів судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, суд дає можливість позивачу у п'ятиденній строк з моменту отримання ухвали привести у відповідність до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву, а саме: надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору за подачу адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 2 114 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, ст.169, ст.ст. 241, 243, 244, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачеві у п'ятиденній строк з моменту отримання ухвали надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору сплаченого за вимоги немайногово характеру (704,80 грн. х3 = 2 114,40грн.), сплаченого за наступними реквізитами: Отримувач: УДКСУ у Чечелівському районі м. Дніпро Дніпропетровської області; Код ЄДРПОУ(отримувача): 37989253; Рахунок: 4008 за кодом бюджетної класифікації доходів: 22030101; Банк: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області; МФО 805012; призначення платежу "судовий збір за позовом _______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача)".

Копію ухвали направити позивачу.

Суд роз'яснює позивачу, що у випадку, якщо недоліки позовної заяви не будуть усунені у зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Залишення позовної заяви без руху не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя (підпис) О.С. Рябчук
З оригіналом згідно Суддя О.С. Рябчук