Справа № 813/889/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/889/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Андріїва Н.В.,

представника відповідача Пащинської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Марселл" про застосування адміністративного арешту, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2018 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління ДФС у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Марселл" про застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Ухвалою від 05.03.2018 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно не допустив посадових осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки на підставі наказу позивача. Відповідно до п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби. З цих підстав, позивач вважає, що наявні підстави для накладення арешту на кошти позивача.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відповідач правомірно не допустив працівників позивача до проведення перевірки. Вказаний недопук здійснений позивачем з таких підстав: недотримання процедури проведення перевірки, невідповідність письмового запиту податкового органу вимогам закону, в якому не міститься чітко викладеної інформації про факти порушень, допущених платником податків, не міститься конкретних видів порушень, виявлених податковим органом, не містить конкретних обставин, з яких податковий орган вбачає порушення відповідачем податкового законодавства.

Крім того, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 27.03.2018 у справі №813/2316/17. У вказаному рішенні суду зазначено про те, що застосування адміністративного арешту коштів можливе лише за умови наявності у підприємства податкового боргу та відсутності майна для погашення вказаного податкового боргу. Також відповідач зазначає, що арешт майна платника податків - ТзОВ "Марселл", застосований на підставі рішення начальника ГУ ДФС у Львівській області від 27.02.2018 №6997/10/13-01-14-12-12, не підтверджено судом, а тому, відсутні підстави для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий арешт є складовою загального арешту майна.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач у своєму відзиві помилкового посилається на п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України далі - ПК України), тоді як спірні правовідносини регулюються п.94.2 ст.94 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступних підстав.

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Марселл» (далі - ТзОВ «Марселл»)зареєстроване як юридична особа, , місцезнаходження: 79021, м.Львів, вул.Кульпарківська, 93а.

26.09.2017 позивач звернувся до відповідача з запитом №15323/10/13-01-14-14 «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень» щодо взаємовідносин з ТзОВ «Л.К.О.», ПрАТ «Альдегрест», ТзОВ «Гранд Рів?єра», ПрАТ «Галнафтохім».

Відповідач надав відповідь на вказаний запит листом від 17.10.2017.

09.10.2017 позивач звернувся до відповідача з запитом №16764/10/13-01-14-14 «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень» щодо взаємовідносин з ТзОВ «Конад Груп», ТзОВ «Лаціо Груп», ТзОВ «Волиньтабак», ТзОВ «Трейдкомюг», ТзОВ «Вальторн», ПП «Торг-Сервіс-2007».

07.12.2017 позивач звернувся до відповідача з запитом №23537/10/13-01-14-14 «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень» щодо взаємовідносин з ТзОВ «Агромат-Інвест», ТзОВ «Равел», ТзОВ «Скірос», ТзОВ «Карго Солюшин», ТзОА «Енерком Груп», ТзОВ «Мендо», ТзОВ «Баланай», ТзОВ «Інтервел Груп».

Відповідач надав відповідь на вказаний запит листом від 15.01.2018, в якій зазначив, що вважає вказаний запитоформленим з порушенням вимог ПК України. Тому, відмовився в наданні відповіді на вказаний запит.

18.12.2017 позивач звернувся до відповідача з запитом №24615/10/13-01-14-14 «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень» щодо взаємовідносин з ТзОВ «Мендо», ТзОВ «Інтервел Груп», ТзОВ «Промислова група «МАВ», ТзОВ «Торгівельний альянс «Пекарл», ПП «Нові Долиняни».

Відповідач надав відповідь на вказаний запит листом від 16.01.2018, в якій зазначив, що вважає вказаний запит оформленим з порушенням вимог ПК України. Тому, відмовився в наданні відповіді на вказаний запит.

З огляду на ненадання відповіді відповідачем на запити позивача від 07.12.2017 №23537/10/13-01-14-14, від 18.12.2017 №24615/10/13-01-14-14, на підставі п.п.16.1.5, п.п.16.1.7 п.16.1 ст.16, п.п.20.1.2 п.20.1 ст.20, п.73.3 ст.73, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України відповідач прийняв наказ від 20.02.2018 №1054 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТзОВ «Марселл».

Згідно з актами від 20.02.2018 №110/13-01-14-12 та від 26.02.2018 №153/13-01-14-12 відповідач не допустив працівників позивача до проведення перевірки.

Рішенням від 27.02.2018 №6997/10/13-01-14-12-12 позивач наклав умовний адміністративний арешт на майно відповідача.

Позивач вважає, що не допуск відповідачем працівників позивача до проведення перевірки є підставою для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідними позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого вказаним Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення вказаним платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого вказаним Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно з п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Так, відповідно до пп. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосований контролюючими органами лише за наявності обставин, вичерпній перелік яких наведено у пп.94.2.1 - 94.2.7 п.94.2 ст.94 ПК України, зокрема якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до вказаного Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог вказаного Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

За змістом п.94.4 ст.94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до п.94.6 ст.94 ПК України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 вказаної статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Суд встановив, що рішенням від 27.02.2018 №6997/10/13-01-14-12-12 позивач наклав умовний адміністративний арешт на майно відповідача.

Згідно з п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Таким чином, ГУ ДФС у Львівській області, у разі його недопуску платником податків до проведення перевірки, може звернутися до суду з вимогою виключно про арешт майна платника податків або ж з поданням щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Проте, податковий орган звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Враховуючи вимоги ст. 94 ПК України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно з п.94.2 ст.94 ПК України.

Враховуючи те, що арешт майна платника податків - ТзОВ "Марселл", застосованого на підставі рішення начальника ГУ ДФС у Львівській області від 27.02.2018 №6997/10/13-01-14-12-12 не підтверджено судом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий арешт є складовою загального арешту майна.

Суд при прийнятті рішення враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27.03.2018 у справі №813/2316/17.

Підпунктом 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до пп. 20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведених норм для виникнення у контролюючого органу права звернення до суду для застосування арешту коштів мають настати дві умови: 1) у платника податків виник податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення вказаного податкового боргу.

Проте, доказів наявності у ТзОВ "Марселл" податкового боргу та відсутності майна для погашення вказаного податкового боргу суду не надано, таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ТзОВ "Марселл".

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ТзОВ "Марселл" відсутні, а тому, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 73-78, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову Головного управління ДФС у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Марселл" про застосування адміністративного арешту відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане 08.05.2018.

Суддя А.Г.Гулик