Справа № 815/2119/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2119/18
УХВАЛА

05 травня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Кравченко М.М., вивчивши матеріали клопотання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшло клопотання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження в порядку ст.379 КАС України.

В поданому до суду клопотанні Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області просить суд замінити сторону виконавчого провадження (стягувача) по справі з Управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області на Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області.

В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначив, що в Болградському районному відділі ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження № 55909172 від 03.03.2018 року за вимогою № ф-3У від 24.05.2013 року про стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. на користь Управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області у розмірі 405,15 грн. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 21.12.2016 року «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» було реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області, управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області та управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області. Згідно відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області ліквідовано, правонаступником є Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З матеріалів клопотання вбачається, що виконавче провадження ВП № 55909172 відкрито на підставі вимоги управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області про сплату боргу № Ф-3У від 24.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків у розмірі 405,15 грн.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з абз.7 п.3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.1 КАС України кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд зазначає, що Розділом 4 КАС України (в тому числі ст.379 КАС України) врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Разом з цим, подане Ізмаїльським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області клопотання про заміну сторони виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу № Ф-3У від 24.05.2013 року, а не на підставі судового рішення в адміністративній справі, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Розділом 6 Цивільного процесуального кодексу України врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ч.1 ст.442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що дане клопотання про заміну сторони виконавчого провадження належить до розгляду у місцевому загальному суді за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.9 ст.171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суддя прийшов до висновку, що у прийнятті до розгляду вказаного клопотання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.1, 2, 7, 170, 171, 243, 248, 379 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду клопотання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко