Справа № 821/1156/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 р.м. ОдесаСправа № 821/1156/17

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Бітова А.І.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника апелянта -Білої Н.С.

представника апелянта - Черноусової Н.Й.

представника апелянта - Волосюка О.О.

представника відповідача - Біленко Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бериславської міської ради на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом Бериславської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання протиправними та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

Бериславська міська рада звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправними та скасувати наказ № 21-1645/18-17-СГ від 20.04.2017 року стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею по 2,000 га для ведення особистого селянського господарства та наказ № 21-3239/18-17-СГ від 07.08.2017 року стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею по 2,000 га для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позову зазначено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 21-1645/18-17-СГ від 20.04.2017 р. надано дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Бериславської міської ради, орієнтовними розмірами 2,0000 га кожному, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства громадянам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11. В подальшому 07.08.2017 р. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області наказом № 21-3239/18-17-СГ затверджено розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаних земельних ділянок. Однак згідно з Генеральним планом м. Берислава, затвердженим рішенням Бериславської міської ради від 22.05.2003 р. № 94, дані земельні ділянки відносяться до земель загального користування населеного пункту - громадської та житлової забудови, тобто знаходяться в межах м. Берислава. Отже, у ГУ Держгеокадастру у Херсонській області в силу вимог ст. 122 Земельного кодексу України відсутні повноваження розпоряджатись земельними ділянками, які знаходяться в межах населеного пункту. Крім того позивач вказує, що відповідно до рішення 6 сесії 7 скликання "Про розроблення детального плату території" № 91 від 15.06.2016 р., було вирішено розробити детальний план території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м. Берислава, куди входить і зазначена земельна ділянка площею 16,0000 га. Таким чином, міська рада за бюджетні кошти в межах чинного законодавства, розробила детальний план території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м. Берислава (громадські слухання відбулися 26.11.2016 р.) та затвердила його рішенням 13 сесії 7 скликання міської ради "Про затвердження детального плану території мікрорайону садибної забудови" № 153 від 01.12.2016 р. Посилаючись на те, що містобудівною документацією передбачено використання спірних земельних ділянок для містобудівних потреб, позивач вважає, що надання їх відповідачем третім особам для ведення особистого селянського господарства суперечить законодавству.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Бериславська міська рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 20.04.2017 року №21-1645/18-17-СГ надано дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Бериславської міської ради, орієнтовними розмірами 2,0000 га кожному, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства громадянам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 07.08.2017 року №21-1645/18-17-СГ, враховуючи висновок експерта державної експертизи, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Надано у власність земельні ділянки загальною площею 12,0000 га, в тому числі рілля площею 12,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовані за межами населених пунктів на території Бериславської міської ради, громадянам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11.

Разом з цим, рішенням Бериславської міської ради від 22.05.2003 року №94 затверджено Генеральний план м. Берислава, розроблений Київським державним інститутом проектування.

Рішеннями Бериславської міської ради від 15.06.2016 року №91 та від 01.12.2016 року №153 вирішено розробити детальний план території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м. Берислава та, відповідно, затверджено такий план, розроблений ТОВ «Проектний центр».

При цьому, вказані земельні ділянки фактично розташовані в межах території, яка виходячи з Генерального плану м. Берислава, затвердженого рішенням Бериславської міської ради від 22.05.2003 року №94 та затвердженого рішенням цієї ж ради від 01.12.2016 року №153 детального плану території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м. Берислава, повинна входити до меж населеного пункту - м. Берислав.

Посилаючись на відсутність у Головного управління Держгеокадастру повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками, а також на те, що місце розташування цих земельних ділянок не відповідає (суперечить) наявним Генеральному плану м. Берислава та іншій містобудівній документації, що унеможливлює надання щодо них дозволів на розробку проектів землеустрою і їх затвердження, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання скасування наказів відповідача.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що віднесення Генеральним планом населеного пункту тих чи інших земельних ділянок до меж такого населеного пункту без розроблення, погодження та затвердження на його підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці не обумовлює виникнення (переходу) права комунальної власності на ці земельні ділянки, а отже вказані земельні ділянки відносяться до земель державної власності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що під час надання дозволу на розробку проектів землеустрою та їх затвердження управління держгеокадастру діяло законно та у межах своїх повноважень, а отже підстави для скасування рішень суб'єкта владних повноважень відсутні.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

За містом ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до ст. 173 Земельного кодексу України межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.

Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для встановлення або зміни меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються для створення повноцінного життєвого середовища та створення сприятливих умов їх територіального розвитку, забезпечення ефективного використання потенціалу територій із збереженням їх природних ландшафтів та історико-культурної цінності, з урахуванням інтересів власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, і затвердженої містобудівної документації.

Проект землеустрою щодо зміни меж населеного пункту може також передбачати пов'язані із цим зміни меж інших суміжних адміністративних одиниць, якщо прийняття рішення про їх зміну згідно із законом належить до компетенції одного органу.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл, селищ, міст розробляються за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці підлягає погодженню сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення її меж. У разі встановлення меж міст проект також погоджується з обласною радою, Верховною Радою Автономної Республіки Крим.

Рішення про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць є одночасно рішенням про затвердження проектів землеустрою щодо їх встановлення (зміни).

Відомості про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру. Відомості про встановлені (змінені) межі адміністративно-територіальних одиниць зазначаються у витязі з Державного земельного кадастру, який безоплатно видається відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді. Складовою частиною проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж населеного пункту є перелік земельних ділянок державної власності (із зазначенням їх кадастрових номерів, місцезнаходження, площі та цільового призначення), які переходять у комунальну власність відповідної територіальної громади.

Статтею 13 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VI визначений склад відомостей Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, до яких віднесено, зокрема, такі відомості: найменування адміністративно-територіальної одиниці; опис меж адміністративно-територіальної одиниці; площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; повне найменування суміжних адміністративно-територіальних одиниць; інформація про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно-територіальних одиниць; відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно із ч. 8 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 32 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей.

На підтвердження внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі адміністративно-територіальних одиниць, Державним кадастровим реєстратором безоплатно видається органу, який прийняв відповідне рішення, витяг з Державного земельного кадастру.

Зазначені положення кореспондуються із приписами Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, які були встановлені до набрання чинності Законом України «Про землеустрій», вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів формування території і встановлення меж сільських, селищних рад.

Разом з цим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, а детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; інженерно-транспортна інфраструктура - це комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій.

Об'єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва, що визначаються відповідно до: - у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні; - за межами населених пунктів - меж приміських зон, а також функціональних зон відповідно до містобудівної документації на регіональному рівні (стаття 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно із ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Також, згідно із ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів. Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

Згідно із ч. 7 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Частинами 2, 7 ст. 186 Земельного кодексу України визначено, що проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж. У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб погоджуються у порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу, та затверджуються: у разі якщо проект передбачає впорядкування для містобудівних потреб території, розташованої в межах населених пунктів, - відповідними сільськими, селищними, міськими радами; у разі якщо проект передбачає впорядкування для містобудівних потреб території, розташованої за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а у разі якщо районна державна адміністрація не утворена - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Аналізуючи наведені правові норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що законодавством відповідачу надано повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Такими земельними ділянками є всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які не знаходяться у приватній та комунальній власності.

Разом з цим, в комунальній власності знаходяться усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також незалежно від місця розташування земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності.

У зв'язку із чим, питання знаходження земель у комунальній власності слід розглядати у контексті приписів ст.с. 173-175 Земельного кодексу України, ст. 46 Закону України «Про землеустрій», відповідно до яких межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

Таким чином, віднесення Генеральним планом населеного пункту тих чи інших земельних ділянок до меж такого населеного пункту без розроблення, погодження та затвердження на його підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці не обумовлює виникнення (переходу) права комунальної власності на ці земельні ділянки.

Отже, земельні ділянки згідно ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України відносяться до земель державної власності.

Відтак управління держгеокадастру відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України на момент видання оспорюваних наказів мало повноваження щодо розпорядження земельними ділянками як землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Доказів передачі спірних земельних ділянок за рішеннями органів виконавчої влади у комунальну власність згідно із ст. 83 Земельного кодексу України не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок про те, що під час надання дозволу на розробку проектів землеустрою та їх затвердження управління держгеокадастру діяло законно, у межах своїх повноважень, у зв'язку із чим підстави для скасування рішень суб'єкта владних повноважень відсутні.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бериславської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 07.05.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

А.І. Бітов