Справа № 815/980/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/980/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гунька О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2017 року № 2597-13 та № 25299-13,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУ ДФС в Одеській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.06.2017 року № 2597-13 та № 25299-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначила, що ГУ ДФС в Одеській області надіслало ОСОБА_4 податкове повідомлення-рішення № 25297-13 від 08.06.2017 року з визначеною сумою податкового зобов'язання (податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки) за 2016 рік у сумі 6 528,96 грн. та ОСОБА_5 податкове повідомлення-рішення № 25299-13 від 08.06.2017 року з визначеною сумою податкового зобов'язання (податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки) за 2016 рік у сумі 6 528,96 грн. При цьому позивач зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на обліку в контролюючому органі не стоять. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (має 15 років) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (має 13 років) - неповнолітні діти ОСОБА_3 Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_4 ОСОБА_3 належить 1/2. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить по 1/4 нежитлової будівлі за адресою: вул. Дальницька, 44-г, загальною площею 947,6 кв.м, розташованій на земельній ділянці (кадастровий номер: НОМЕР_3, цільове призначення: для експлуатації та обслуговування виробничої будівлі). Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення незаконними та такими, що підлягають скасуванню з огляду в цілому на те, що Закон не встановлює обов'язків для дітей, а лише права, сплата ж податку не є правом особи, а обов'язком. Неповнолітні діти відповідно до вимог СК України та ЦК України не наділені правом самостійно сплачувати грошові зобов'язання.

Ухвалою судді від 06 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 02 квітня 2018 року на 10:00 годину.

28 березня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (вхід № 8716/18), згідно якого, відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись в цілому на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВТВ299521, ВТВ 299520 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить 1/4 спільної частки нежитлового приміщення загальною площею 947,6 кв.м, яка розташована на земельній ділянці площею 1399 кв.м., а отже вказані особи згідно вимог Податкового кодексу України є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому ГУ ДФС в Одеській області правомірно та вірно обраховано вказаним особам розмір податку та відповідно до вимог чинного законодавства прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Отже відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а тому винесені податкові повідомлення-рішення від 08.06.2017 року № 25297-13 та № 25299-13 є повністю обґрунтованими, а позовні вимоги є безпідставними.

12 квітня 2018 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідача (вхід. № 10077/18).

20 квітня 2018 року представником відповідача подано суду заперечення (вхід. № 10821).

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові, відповіді на відзив та у додаткових письмових поясненнях.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов та за запереченнях.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 08 червня 2017 року ГУДФС в Одеській області згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України було винесено податкове повідомлення - рішення № 15297-13, яким ОСОБА_6 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 6528,96 грн. (а.с. 10).

Також 08 червня 2017 року ГУДФС в Одеській області згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України було винесено податкове повідомлення - рішення № 15299-13, яким ОСОБА_5 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 6528,96 грн. (а.с. 11).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (має 15 років) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (має 13 років) - неповнолітні діти ОСОБА_3, що підтверджуються копіями свідоцтв про народження (а.с. 18-19).

ОСОБА_3, як законний представник своїх неповнолітніх дітей, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями оскаржила їх до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС в Одеській області від 08.06.2017 року № 2597-13 та № 25299-13, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

01.01.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-УІІІ. Згідно з даним нормативно-правовим актом запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, із змінами та доповненнями (далі - ПК України), до місцевих податків належить податок на майно.

Податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (пп. 265.1 ПК України).

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктами оподаткування податком є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, у т.ч. його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.1. 266.3.2 ст. 266 ПК України).

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Рішенням Одеської міської ради від 16.03.2016 року №428-VII внесені зміни до рішення Одеської міської ради від 21.01.2015 року №6258, в частині податку не нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2% розміру заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду (27,56 грн.).

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4. ст. 12 ПК України).

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (пп. 12.3.5. ст. 12 ПК України).

Згідно статті 12.5 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

На підставі пп.266.7.2. п.266.7. ст. 266 ПКУ, податкове/податкові повідомлення - рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно п.п. 266.7.3 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;розміру загальної площі об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;права на користування пільгою із сплати податку;розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення - рішення вважається скасованим (відкликаним).

Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину серії ВТВ299521, серії ВТВ299520 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить 1/4 спільної частки нежитлового приміщення загальною площею 947,6 кв.м, яка розташована на земельній ділянці площею 1399 кв.м. (а.с. 55-67).

З огляду на викладене, контролюючим органом зроблено наступний розрахунок земельного податку ОСОБА_5 - площа будівлі 236,9*27,56 = 6528,96 грн. (мін.з/п 1378 грн. х 2% = 27,56 грн. ставка податку) та ОСОБА_4 - площа будівлі 236,9*27,56 = 6528,96 грн. (мін.з/п 1378 грн. х 2% = 27,56 грн. ставка податку).

При цьому, у своїх поясненнях ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на обліку у контролюючих органах не перебувають.

Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_4 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1; ОСОБА_5 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Дана інформація також відображена у свідоцтвах про право на спадщину за законом від 31.01.2014 року № 177 та № 180, в яких зазначено про відповідні реєстраційні номери.

У відповідності до вимог п. 1.2 розділу І Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за № 503/25280 (зі змінами та доповненнями) Ведення обліку платників податків є одним із способів податкового контролю. Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Абзац 2 пункту 1.4 розділу І наведеного Порядку передбачає, що платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Відповідно до п. 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Обробка даних у базі персональних даних Державного реєстру проводиться з метою забезпечення реалізації податкових відносин відповідно до ПКУ щодо реєстрації та обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки, обліку джерел отриманих доходів, об'єктів оподаткування, сум нарахованих та/або отриманих доходів, сум нарахованих та/або сплачених податків, даних про податкову знижку та податкові пільги фізичної особи - платника податків, створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, забезпечення інших питань адміністрування податків і зборів та інших платежів відповідно до законодавства.

При цьому, відповідно до Закону України від 14 липня 2016 року № 1474-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон 1474), який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України.

Частиною сьомою статті 21 Закону № 1474 передбачено, що до паспорта громадянина України вноситься інформація, зокрема про податковий номер (реєстраційний номер Облікової картки платника податків з Державного реєстру) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера Облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера Облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган).

Позивач зазначає, що неповнолітні відповідно до вимог Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України «не наділені правом самостійно сплачувати грошові зобов'язання».

В даному випадку необхідно зазначити, що пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за ^правилами, встановленими цим Кодексом.

В свою чергу, згідно з п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Таким чином, посилання позивача на норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України з питань визначення обов'язку щодо сплати податків та зборів - є необґрунтованими, оскільки саме норми Податкового кодексу України та податкового законодавства визначають механізм, порядок та підстави для сплати податків зборів, митних платежів.

У відповідності до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

З огляду на визначені приписи, Податковий кодекс України не містить положень щодо звільнення неповнолітніх фізичних осіб від обов'язку сплачувати податок на нерухоме майно у разі наявності у даних осіб житлової та/або нежитлової нерухомості.

Більше того, питання щодо сплати податків, які нараховуються неповнолітнім особам регулює стаття 99 Податкового кодексу України, пункт 99.2 якої визначає, що «грошові зобов'язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.

Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов'язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов'язань та/або податкового боргу».

Що стосується посилання позивача на абз. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України щодо об'єктів, які не є об'єктами оподаткування, суд зазначає наступне.

Дійсно, абзацом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктами оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Слід зазначити, що відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року N 457 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В «Добувна промисловість і розроблення кар'єрів», С «Переробна промисловість», Б «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та Р «Будівництво».

Тобто, з метою застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 відносяться до секцій: В «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів»; С «Переробна промисловість»; Б «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря»; Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами»; Р «Будівництво».

Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать будівлі промислові - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням (клас 1251), а також, резервуари, силоси та склади, до яких включаються резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади (клас 1252).

Таким чином, в розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки промислові будівлі, які належать промисловим підприємствам.

У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах, відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ГУ ДФС в Одеській області правомірно та вірно обраховано вищезазначеним особам розмір податку та відповідно до вимог чинного законодавства винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: копією свідоцтва про право власності від 31.01.2014 року № 175 за спадковою справою № 05/2013; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014 року за індексним номером 17192493; копією свідоцтва про право власності від 31.01.2014 року № 177 за спадковою справою № 05/2013; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.01.2014 року № 36496929; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014 року за індексним номером 17192854; копією свідоцтва про право власності від 31.01.2014 року № 180 за спадковою справою № 05/2013; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.01.2014 року № 36497011; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014 року за індексним номером 17193181.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а тому винесені податкові повідомлення-рішення від 08.06.2017 року № 25297-13 та № 25299-13 є повністю обґрунтованими та законними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2017 року № 2597-13 та № 25299-13 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 02 травня 2018 року.

Суддя С.О. Cтефанов