Справа № 810/1541/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №810/1541/13-а

адміністративне провадження №К/9901/431/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

за участю: представників позивача Романенка Г.П., Павленко Л.Г. , представника відповідача Кальковця В.Л.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного підприємства «Архітектурно-виробнича фірма»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 (головуючий суддя: Желтобрюх І.Л., судді: Мамчур Я.С., Шостак О.О.)

у справі № 810/1541/13-а

за позовом Приватного підприємства «Архітектурно-виробнича фірма»

до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Архітектурно-виробнича фірма» (далі - позивач, ПП) звернулось до суду з адміністративним позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби (далі - відповідач, ОДПІ), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.02.2013 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 66671,00 грн. за основним платежем.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.02.2013 № .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме: частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судом було неправильно застосовано норму частини 1 ст. 72 КАС України при оцінці обставин, встановлених ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2012 № 2а-5700/11/1070.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право надання заперечення проти касаційної скарги.

В судовому засіданні представники позивача доводи касаційної скарги підтримали, просили скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів касаційної скарги, просив її залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 11.02.2013 № 55/23-1/33711813. Згідно з цим актом товариство порушило норми підпунктів 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податковго кодексу України (далі - ПК), у результаті чого завищено валові витрати за ІІ-ІІІ квартали 2011 року на 289875,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на 66671,00 грн. у податковому обліку за ІІ-ІІІ квартали 2011 року.

За наслідками перевірки відповідач стосовно позивача прийняв податкове повідомлення-рішення від 25.02.2013 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 66671,00 грн. за основним платежем.

У судовому процесі встановлено, що з посилання на поставку позивачу від ТОВ «Укрбудсфера» послуг по збору вихідних даних та погодженню проектної документації за договором від 05.04.2011 № 23/11Ф, сторони підписали акт приймання виконаних послуг, від імені цього постачальника виписана податкова накладна та на підставі цих документів позивач сформував валові витрати у податковому обліку за ІІ-ІІІ квартали 2011 року.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу ( абзац перший пункту 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому законодавець передбачає реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку сум витрат обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з мотивів не підтвердження реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Укрбудсфера» вищевказаних послуг, з огляду на відсутність у цього постачальника адміністративно-господарських можливостей (основних фондів, трудових ресурсів), необхідних для здійснення поставки. Крім того, суд, посилаючись на норму частини 1 ст. 72 КАС України, мотивував своє рішення тим, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2012 по справі 2а- 5700/11/1070, яка набрала законної сили, встановлено, що укладені угоди між ТОВ «Укрбудсфера» та постачальниками і покупцями суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок і згідно ст. 228 Цивільного кодексу України мають ознаки нікчемних; встановлена неможливість фактичного здійснення ТОВ «Укрбудсфера» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів; єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій по отриманню продукції від ТОВ «Укрбудсфера»- до його покупців, є отримання податкової вигоди для контрагентів ТОВ «Укрбудсфера», і як наслідок несплата платежів до бюджету.

Однак, з такими висновками апеляційного суду можна погодитися лише частково.

Оскаржуючи постанову апеляційного суду, позивач у своїй касаційній скарзі звертає увагу суду на те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2012 по справі 2а - 5700/11/1070 встановлювались обставини щодо ТОВ «Укрбудсфера», яка була стороною у цій справі та не є стороною у справі № 810/1541/13-а, а тому ці обставини не мають преюдиційного значення при розгляді цього спору.

Згідно з частиною 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаними нормами встановлені правила звільнення від доказування преюдиційних обставин, тобто тих, які встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили.

За змістом вказаної норми, звільнення від доказування таких обставин встановлено у випадку розгляду справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Існування такої підстави звільнення від доказування обумовлено тим, що особаё яка мала можливість спростувати ту чи іншу обставину в іншому процесі і не зробила цього, не може спростовувати цю обставину і при розгляді адміністративної справи.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду апеляційної інстанції при оцінці обставин, встановлених ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2012 по справі 2а- 5700/11/1070, не відповідають правильному змісту правового регулювання норми частини 1 ст. 72 КАС України.

Однак, такі порушення апеляційним судом вказаної норми КАС, однак, не призвели до неправильного вирішення спору.

Так, за встановлення у судовому процесі обставин відсутності у ТОВ «Укрбудсфера» основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності та поставки послуг зокрема, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про недоведеність фактичної поставки вищевказаних послуг від ТОВ «Укрбудсфера» на користь позивача.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень. Згідно з цією правовою позицією надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Згідно зі статтею 244-2 КАС (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень та частина 2 ст. 77 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України (частина 1 ст. 77) обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність цього висновку апеляційного суду, оскільки вони зводяться до доводів щодо порушення апеляційним судом норм ст. 72 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваної постанови апеляційного суду). Не було наведено інших доводів на спростування висновків апеляційного суду про відсутність реального характеру поставки йому від ТОВ «Укрбудсфера» послуг і представником позивача у судовому засіданні. Відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом було правильно вирішено спір безвідносно до порушення норм частини 1 ст. 72 КАС України.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, на дату ухвалення цієї постанови), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи (частина 2 цієї статті).

Керуючись ст. ст. 341, 344, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Архітектурно-виробнича фірма» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко