Справа № 808/2686/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" квітня 2018 р. справа № 808/2686/17
м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Баранник Н.П.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Повного товариства "Ломбард "Мідас" ТОВ "РА" і компанія"

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2018 р. (суддя Татаринов Д.В., м. Запоріжжя)

у справі №808/2686/17

за позовом Повного товариства "Ломбард "Мідас" ТОВ "РА" і компанія"

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, -

встановив:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_1 від 01.09.2017 р. № 2296 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801";

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо організації забезпечення виконання неправомірного наказу від 01.09.2017 р. № 2296 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801", а саме ініціювання проведення документальної планової виїзної перевірки Повного товариства "Ломбард "Мідас" ОСОБА_2 та компанія", видачі направлень на перевірку, здійснення виходу на податкову адресу (місцезнаходження) платника податків.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2018 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішенням мотивоване тим, що судом не встановлено протиправності наказу від 01.09.2017 року № 2296 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Позивач, зокрема, зазначає, що діюче законодавство не наділяє повноваженнями податковий орган вносити зміни до наказу, який вичерпав свою дію, тому наказ від 01.09.2017 р. № 2296 є протиправним, як і дії податкового органу, що направлені на виконання вказаного наказу.

Суд першої інстанції протиправно надав перевагу доводам відповідача, відмовивши у задоволенні позовних вимог, оскільки єдиний документ, який встановлює для платника податків правила поведінки й певні обов'язки, - це ОСОБА_3 кодекс України.

ОСОБА_3 кодекс України та інші нормативно-правові акти чинного законодавства України не передбачають можливості видання декількох наказів про проведення однієї й тієї ж перевірки діяльності одного й того ж платника податків або зміну такого наказу, або його доповнення.

З тексту наказу від 01.09.2017 р. № 2296 неможливо встановити жодного нормативного обґрунтування внесення змін до терміну проведення податкової перевірки та підстав для видання оскаржуваного наказу.

ОСОБА_3 кодексу України наділяють контролюючий орган повноваженнями виключно "переносити термін проведення перевірок" у двох випадках, що передбачені п. 44.5 ст. 44 та п. 85.9 ст. 85 ОСОБА_3 кодексу України. Також у ОСОБА_3 кодексі України є ще одна норма, що стосується строку проведення перевірок платника податків - п. 82.4 ст. 82 ОСОБА_3 кодексу України.

Під жодний із вказаних випадків ситуація між ПТ "Ломбард "Мідас" та ГУ ДФС у Запорізькій області не підпадає.

Такої підстави для проведення перевірки, як перенесення строків дії попереднього наказу, ОСОБА_3 кодекс України не містить, тому платник податків мав право не допускати посадових осіб ГУ ДФС у Запорізькій області для проведення перевірки, що фактично й відбулося.

У тексті адміністративного позову було зазначено, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524 (далі - Порядок). Суд не дослідив норми цього Порядку на предмет відповідності наказу від 01.09.2017 р. № 2296 вимогам Порядку. Фактично суд виходив з того, що позивач включений до відповідного квартального плану-графіку на 2017 рік, не досліджуючи жодних доказів в цьому питанні.

План-графік проведення перевірок, до якого позивач був включений, не досліджувався у судовому засіданні.

Зазначає, що суди зобов'язані детально досліджувати похідні відомості, що слугували підставою для призначення перевірки та включення позивача до плану-графіку. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 23.01.2018 р. по справі № 813/1946/17.

Наказом Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 р. № 801 про проведення документальної планової виїзної перевірки відповідно до затвердженого плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на II квартал 2017 року наказано провести документальну планову виїзну перевірку Повного товариства "Ломбард "Мідас" ОСОБА_2 та компанія" (на теперішній час - Повне товариство "Ломбард "Мідас" ТОВ "РА" і компанія") з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 13 квітня 2017 року.

Натомість, наказом від 01.09.2017 р. № 2296 фактично призначено провести перевірку відповідача протягом 10 робочих днів, починаючи з 08.09.2017 р., тобто у третьому кварталі відповідного року.

Зміст загальних положень Порядку передбачає таку процедуру як коригування плану-графіку, під чим необхідно розуміти включення платника податків до плану для проведення контрольно-наглядового заходу, зміну строків, кварталу, кількості перевіряючих осіб. Проте, у судовому засіданні 19.01.2018 р. представник відповідача підтвердив, що Головне управління ДФС у Запорізькій області не зверталося до ДФС України із проханням включити позивача до плану-графіку на 3 квартал 2017 року та до проекту коригування планів-графіків позивача не включали.

Обставинам стосовно того, в якому кварталі та в якому місяці 2017 року планувалося провести перевірку позивача судом оцінку не надано.

Зазначає, що оскаржуваний наказ не вичерпав свою дію, оскільки контролюючий орган вважає, що має компетенцію вносити зміни до будь-яких попередніх наказів, й аналогічна ситуація, в тому числі із закріпленням цього факту у судовому рішенні, не припиняє правовідносин між платником податків та контролюючим органом.

Податкова перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки.

Таким чином, видання керівником податкового органу наказу про проведення перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обов'язків у платника податків (як допустити перевіряючих осіб до перевірки, надати документи тощо), щодо якого прийнято рішення. Тому зазначений наказ є таким, що має правове значення, а, отже, є актом у розумінні пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, правомірність якого може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наказу від 01.09.2017 р. № 2296 відповідачем було виписано два направлення на перевірку, якими фактично направлено за юридичною адресою позивача двох службових осіб.

08.09.2017 р. службові особи відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вийшли на податкову адресу та вручили наказ та направлення, намагалися приступити до проведення перевірки, чого позивач не допустив - відмовив у допуску до проведення перевірки, склавши відповідний акт про відмову платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки від 08.09.2017 р.

Оскільки наказ від 01.09.2017 р. № 2296 не відповідає вимогам ОСОБА_3 кодексу України, всі наступні дії контролюючого органу, зокрема щодо видачі направлень на перевірку, здійсненні виходу на податкову адресу (місцезнаходження) платника податків, ініціювання проведення документальної планової виїзної перевірки позивача також є неправомірними.

Отже, дії щодо організації забезпечення виконання протиправного наказу також підлягають визнанню в судовому порядку незаконними.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві зазначає, що відповідно до п.п. 2.4.1 п. 2.4 Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України, затвердженої наказом ДФС України від 27.11.2014 № 333, накази, розпорядження (далі - розпорядчі документи) видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності ДФС, адміністративно-господарських, фінансових або кадрових питань. Відповідно до п.п. 2.4.6 п. 2.4 розпорядчі документи підписуються Головою ДФС, у разі відсутності посадовою особою, яка виконує його обов'язки. Заступники Голови ДФС (відповідно до розподілу обовязків) підписують розпорядження з питань, що належать до їх компетенції. Після підписання розпорядчого документа зміни до нього вносяться лише шляхом видання нового розпорядчого документа про внесення змін. Контролюючий орган зробив все, що від нього залежало для проведення планової перевірки позивача. У позивача не було законних підстав для не допуску перевіряючих до перевірки.

Зазначає, що судом не взято до уваги вимоги п. 44.6 ст. 44 ОСОБА_3 кодексу України, де зазначено, що у разі якщо до закінчення перевірки платник додатків не надав посадовим особам контролюючого органу документів, що підтверджують показники відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається що такі документи були відсутні у платника на час складання такої звітності. Отже, надані до суду первинні документи позивача взагалі не повинні досліджуватись судом.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 31 березня 2017 року виконуючим обовязки начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_6 винесено наказ №801, відповідно до якого доручено провести документальну планову виїзну перевірку Повного товариства "Ломбард "Мідас" ОСОБА_2 та компанія" (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 13 квітня 2017 року.

13 квітня 2017 року перевірку позивача не проведено у звязку з відмовою повноважного представника позивача у допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, про що складено акт №147/08-01-14-04/30505866.

Наказ від 31 березня 2017 року №801 "Про проведення документальної планової виїзної документальної перевірки" позивачем було оскаржено до Запорізького окружного адміністративного суду та за результатами судового оскарження у справі № 808/938/17 Повному товариству "Ломбард "Мідас" ОСОБА_2 та компанія" було відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

01 вересня 2017 року податковим органом прийнято наказ №2296, яким внесено зміни до наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 березня 2017 року №801 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки", а саме пункт 1 наказу викладено у наступній редакції: "1.Провести документальну планову виїзну перевірку Повного товариства "Ломбард "Мідас" ОСОБА_2 та компанія" (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 08 вересня 2017 року".

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки:

- позивачем в судовому засіданні не ставиться під сумнів дотримання відповідачем статті 81 ОСОБА_3 кодексу України;

- визначених законодавством для не допуску для проведення перевірки підстав у позивача не було;

- Інструкцією з діловодства у Державній фіскальній службі України, затвердженою наказом ДФС України від 27.11.2014 № 333, яка, на думку суду, поширюється також і на відповідача, передбачено право Головного управління ДФС у Запорізькій області на внесення змін до наказів;

- позивачем до суду не надано жодних доказів на обґрунтування того, що податковий орган не може вносити зміни до своїх наказів;

- єдиною підставою для проведення планової документальної виїзної перевірки є включення платника податків до відповідного плану-графіку проведення таких перевірок, а необхідною передумовою для її проведення є вручення під розписку та/або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше як за 10 календарних днів до дати проведення перевірки платнику податків копії наказу про її проведення і письмового повідомлення з зазначенням дати проведення перевірки;

- позивача повідомлено про початок проведення перевірки 08 вересня 2017 року, про що свідчить підпис представника на наказі від 01 вересня 2017 року № 2296;

- оскільки наказ від 31 березня 2017 року № 801 "Про проведення документальної планової виїзної документальної перевірки" не скасований, то позивачем безпідставно не допущено до перевірки Головне управління ДФС у Запорізькій області, тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податковий орган мав підстави та права на внесення змін до наказу від 31 березня 2017 року № 801 для реалізації своїх повноважень, визначених ОСОБА_3 кодексом України;

- ані дії податкових органів щодо винесення наказу про проведення перевірки платника податків, ані сам наказ не є результатом реалізації суб'єктом владних повноважень своєї компетенції, який може бути об'єктом судового оскарження, а складають лише процес її реалізації та, відповідно, не несуть жодних негативних наслідків для платника податків, а тому такий наказ не є рішенням суб'єкта влади в розумінні ст. 19 КАС України;

- на час розгляду справи спірний наказ вичерпав свою дію.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на таке.

Предметом спірних правовідносин й цій справі є наказ відповідача від 01.09.2017 р. №2296 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч.1 ст.5 КАС України).

Верховний Суд України у постановах від 27.01.2015 (справа N 21-425а14), від 16.02.2016 (справа N 826/12651/14) дійшов висновку, що суб'єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оспорити його в суді.

Отже, висновки суду першої інстанції стосовно того, що наказ відповідача від 01.09.2017 р. № 2296 не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні ст. 19 КАС України та не може бути оскаржений, є помилковими.

Відповідно до п. 1.1 ст.1 ОСОБА_3 кодексу України вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ОСОБА_3 кодекс України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом (п. 3.1 ст. 3 ОСОБА_3 кодексу України).

Відповідно до наказу ДФС України "Про затвердження Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України" від 27.11.2014 №333 Інструкція з діловодства у Державній фіскальній службі України прийнята відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 263, та постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 "Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади", а також з метою встановлення єдиного порядку документування, поліпшення організації управлінської праці, контролю за виконанням доручень державних органів вищого рівня і рішень керівництва Державної фіскальної служби України, підвищення культури роботи зі службовими документами.

Пунктом 1.1 Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України встановлено, що ця інструкція встановлює загальні правила документування управлінської діяльності Державної фіскальної служби України, вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Отже, дія вказаної інструкції поширюється лише на Державну фіскальну службу України та відповідно до наведених вище положень ОСОБА_3 кодексу України не належить до податкового законодавства та не встановлює порядку призначення документальних перевірок та повноваження контролюючих органів, що стосуються призначення документальних перевірок.

Таким чином, посилання суду першої інстанції та відповідача у справі в обґрунтування правомірності прийняття наказу від 01.09.2017 р. № 2296 на положення зазначеної інструкції є безпідставним.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ОСОБА_3 кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ОСОБА_3 кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 77.1 ст. 77 ОСОБА_3 кодексу України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (77.4 ст. 77 ОСОБА_3 кодексу України)

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (77.6 ст. 77 ОСОБА_3 кодексу України).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку формування (коригування) планів-графіків територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - територіальні органи ДФС) здійснюється у порядку, встановленому у розділах ІІІ-V цього Порядку.

Узгоджені відповідно до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року № 805, проекти планів-графіків на наступний квартал формуються територіальними органами ДФС не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційних систем ДФС.

Проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Річні плани-графіки не потребують узгодження з органами державного фінансового контролю.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа другого та третього місяця поточного кварталу засобами інформаційних систем ДФС.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС.

Затверджений план-графік є обовязковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Відповідальність за якість формування плану-графіка та його коригування, у тому числі якість відбору платників для перевірок на підставі встановлених ризиків у їх діяльності, розрахунок періоду перевірки, термінів проведення перевірки, періодичності включення платників податків до плану-графіка, виконання інших вимог, передбачених законом, покладається на територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка).

Положеннями п. 44.5 ст. 44, п. 85.9 ст. 85 ОСОБА_3 кодексу України передбачені випадки перенесення проведення перевірки:

- п. 44.5 ст. 44 ОСОБА_3 кодексу України встановлено, що у разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків;

- п. 85.9 ст. 85 ОСОБА_3 кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Отже, планова документальна виїзна перевірка може бути призначена лише відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок. Крім того, положеннями ОСОБА_3 кодексу України не передбачено можливості зміни періоду проведення планової документальної виїзної перевірки у вже прийнятому наказі про призначення документальної планової виїзної перевірки за межами строків, передбачених у плані-графіку.

З матеріалів справи вбачається, що наказ відповідача від 31.03.2017 року №801 був прийнятий відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на другий квартал 2017 року. Термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 13.04.2017 року, що відповідає вказаному плану-графіку.

Проте, оскарженим наказом відповідача від 01.09.2017 р. № 2296 внесено зміни до наказу від 31.03.2017 року № 801 та вказано термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 08.09.2017 року, тобто за межами строку, передбаченого планом-графіком проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на другий квартал 2017 року. Відомості щодо коригування плану-графіка проведення документальних перевірок з метою проведення документальної виїзної перевірки позивача саме у цей час в матеріалах справи відсутні. На такі обставини не посилається у своєму відзиві і відповідач.

Наказ від 01.09.2017 р. № 2296 мотивований посиланням на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 року у справі №808/938/17 щодо визнання наказу відповідача правомірним, що набрала законної сили, та на положення п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 ОСОБА_3 кодексу України.

Наведені відповідачем в наказі від 01.09.2017 р. № 2296 положення ОСОБА_3 кодексу України не передбачають можливості внесення змін до наказу про призначення документальної планової виїзної перевірки у зв'язку з прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позову про скасування наказу про призначення планової документальної планової виїзної перевірки.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ОСОБА_3 кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Наказом від 01.09.2017 р. № 2296 було внесено зміни до наказу відповідача від 31.03.2017 № 801, тобто перевірка фактично була призначена відповідно до наказу від 31.03.2017 № 801.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 808/938/17, яка набрала законної сили, позивачу відмовлено у задоволенні позову про скасування наказу від 01.09.2017 р. № 2296.

Позивач у справі просив визнати протиправними дії відповідача щодо організації забезпечення виконання наказу від 01.09.2017 р. № 2296, однак, на час вчинення таких дій спірний наказ був чинним, звернення до суду не зупинило його дію, а заходів забезпечення позову застосовано не було. Отже, дії, що направлені на реалізацію цього наказу, на час їх вчинення не можливо визнати протиправними.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визнання протиправним наказу є належним і достатнім способом захисту прав позивача, оскільки перевірка, яка проведена на підставі незаконного наказу, не може породжувати правових наслідків для платника податків.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної планової виїзної перевірки задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що прийнятий відповідачем наказ від 01.09.2017 р. № 2296 не відповідає передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам щодо його законності та обґрунтованості, відповідач не довів суду правомірності оскарженого наказу, що є підставою для його скасування.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового - про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати позивача на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 6400 грн. (1600 грн. + 4800 грн.) підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Повного товариства "Ломбард "Мідас" ТОВ "РА" і компанія" задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2018 р. у справі №808/2686/17 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Запорізькій області від 01.09.2017 р. № 2296 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801".

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Повного товариства "Ломбард "Мідас" ТОВ "РА" і компанія" судовий збір в сумі 6400 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в тридцятиденний строк шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду з урахуванням положень статей 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Н.П. Баранник