Справа № 806/1114/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Житомир

справа № 806/1114/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області, оформлену листом від 21.02.2018 №Д-100/0-688/0/22-18;

- зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області на підставі поданої заяви від 20.01.2018 та доданого до неї пакету документів.

Одночасно в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області. До заяви додав: графічні матеріали (викопіювання); ксерокопію запиту від 06.12.2017 №Д-130/0-0.18-157/144-17; копії 1-3, 10, 11 сторінок паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. Вказує, що відповідач листом від 21.02.2018 №Д-100/0-688/0/22-18 відмовив йому в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області з тих мотивів, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, відсутня у переліку земельних ділянок оприлюднених на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які можуть бути передані у межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області.

На думку позивача, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовляючи у задоволенні клопотання про про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області порушило норми Конституції України та Земельного кодексу України, оскільки законодавством визначені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки які передбачені у ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження на 27.03.2018.

У визначений день та час представник позивача та представник відповідача прибули до суду, проте перед початком судового засідання, через канцелярію суду, подали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження від 27.03.2018 за вх.№6659/18 та №6658/18 (відповідно).

23 березня 2018 року за вх.№6350/18 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазнає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" №413 від 07.06.2017 затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, вимоги якої є обов'язковими для всіх землекористувачів земель сільськогосподарського призначення державної власності. Відповідно до Стратегії Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області опублікувало інформацію про перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам на території Житомирської області. Вказана позивачем у заяві земельна ділянка до зазначеного переліку не входить. Також в обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на судову практику адміністративних судів з даного питання. Окрім того у відзиві зазначає положення ст.122 Земельного кодексу України згідно з якими до клопотання додаються графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, проте всупереч вказаним вимогам, позивачем додано до заяви графічний матеріал, що не відповідає вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр», оскільки безпосередньо у графічній частині не наведено інформацію стосовно меж населеного пункту, а зазначено лише кадастрову зону. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що ним правомірно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Зважаючи на подані представниками позивача та відповідача клопотання та керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд переходить до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України - не пізніше закінчення строків розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

20 січня 2018 року позивач, з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області, звернувся із відповідною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. До заяви додав: копії 1-3, 10, 11 сторінок паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; графічні матеріали (викопіювання) на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копію запиту від 06.12.2017 №Д-130/0-0.18-157/144-17, отриманого Слобідською сільською радою 19.12.2017за вх.№158, із проханням висловити позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.12, 13, 14).

У листі від 21.02.2018 №Д-100/0-688/0/22-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивачу, що спеціальним законодавчим актом України - Законом України «Про охорону земель» визначено правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля. Таким чином, з метою раціонального використання земельних ділянок, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Житомирської області. Інформація про перелік земельних ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, у зв"язку з тим, що дана земельна ділянка не входить до вищевказаного переліку, позивачу відмовлено у задоволенні клопотання (а.с.17).

Не погоджуючись з відмовою у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та вважаючи, що має право на отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також, як свідчать матеріали справи, позивач попередньо звертався до відділу у Малинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в результаті чого відділом у Малинському районі надіслано запит від 06.12.2017 за №Д-130/0-0.18-157/144-17 на адресу голови Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області ОСОБА_3 щодо висловлення позиції про можливість надання відповідного дозволу. Проте доказів надання згоди чи заперечення Слобідською сільською радою Малинського району Житомирської області учасниками справи до суду не надано.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами ч.3 ст.134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

За змістом ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Разом з тим, наказом від 15.10.2014 №328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014", введено, зокрема, в дію рішення колегії Держземагентства України №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" (далі - Рішення №2/1), п.2 Рішення №2/1 передбачено, начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

У відповідності до п.2.1, 2.3, 2.4 вказаного Рішення №2/1 передбачено під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч.7 ст.118 та ч.3 ст.123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання. У разі, якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Тобто, наказом Держземагентства України від 15.10.2014 №328 обов'язок щодо отримання позиції органу місцевого самоврядування щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою покладений на відповідача, і час отримання такої позиції обмежений 10-денним строком, а не на громадянина, який звернувся із заявою.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17 та постанові від 17.04.2018 в справі №812/1557/17.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області.

З цих підстав, суд приходить до висновку, що позивачем було дотримано вимоги Земельного кодексу України.

Щодо посилання відповідача, що надане заявником викопіювання не дає змогу визначити місце розташування конкретної бажаної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом №Д-100/0-688/0/22-18 від 21.02.2018 відмовило позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що дана земельна ділянка відсутня у переліку земельних ділянок, що можуть бути безоплатно приватизовані. Тобто при дослідженні відмови, оформленої листом від 21.02.2018, судом встановлено, що жодного посилання на те, що викопіювання не дає змогу визначити місце розташування конкретної бажаної земельної ділянки, лист не містить.

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Щодо посилання відповідача на те, що порядок передачі земельних ділянок у власність визначений постановою Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 "Деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" (далі - Постанова №103). Суд звертає увагу, що Постанова №103, на яку посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у власність чи користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено.

Відповідно до вимог ст.92 Конституції України, ст.6 Земельного кодексу України виключно до повноважень Верховної ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів.

Отже, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6 га, діяв не у межах і не у спосіб, визначений Земельним кодексом України.

Щодо посилання представника відповідача на судову практику інших окружних адміністративних судів, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Тобто з урахуванням викладеного, обов"язку застосовувати висновки судів першої чи апеляційної інстанції чинним процесуальним законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області, оформлену листом 21.02.2018 №Д-100/0-688/0/22-18 підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області на підставі поданої ним заяви, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, для повного захисту прав позивача, суд вважає за можливе, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов"язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду, на підставі ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що відповідачем, при прийнятті оскаржуваного рішення, не дотримано зазначених принципів, норм чинного законодавства, зокрема, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області неправомірно відмовлено позивачу при розгляді заяви від 20.01.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в частині задоволених позовних вимог.

Питання судові витрати відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства, буде вирішено в додатковому рішенні суду.

Керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 32, 77, 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідн.код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка, 45, м.Житомир, 10002, ) про визнання протиправною відмови, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області, оформлену листом від 21.02.2018 №Д-100/0-688/0/22-18.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства на території Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області () на користь ОСОБА_1 (ідн.код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко