Справа № 818/1497/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 травня 2018 р. Справа № 818/1497/18

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) з позовною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач), в якій просить про:

1) визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у невключені даних про ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору банківського вкладу «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку) № 980-019-000233255 від 05.05.2016 на суму 10099,45грн.;

2) зобов'язання відповідача включити дані про ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору банківського вкладу «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку) № 980-019- 000233255 від 05.05.2016 стосовно гарантованої суми у розмірі 10099,45грн. та подати вказаний перелік до виконавчої дирекції Фонду для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

16 квітня 2018 ухвалою суду позов було залишено без руху, в тому числі з підстав подачі позову після закінчення строків, установлених законом та надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подачі заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами на її підтвердження.

Дану ухвалу позивач отримав 23.04.2018, останній день строку на усунення недоліків 30.04.2018, однак, станом на сьогодні вимоги ухвали були виконані лише частково.

Так, 24 квітня 2018 року позивачем надано письмове клопотання в межах строку визначеного ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України про поновлення строку звернення з позовом до суду з обґрунтуванням підстав для такого поновлення.

25 квітня 2018 року позивачем на усунення недоліків надано докази та додаткове письмове пояснення щодо причин пропуску на звернення з позовом до суду.

Перевіривши матеріали поданого позову, заяви про поновлення строку звернення з позовом до суду, вбачається необхідним позов повернути позивачу на підставі ч.2 ст. 123, п. 9 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позову предметом позовних вимог у даній справі є оскарження бездіяльності відповідача щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Як свідчить зміст позову, ОСОБА_1 було відомо, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Крім іншого, дані оголошення також були розміщені на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в мережі Інтернет.

14 липня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про те, що з 15 липня 2016 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський». Для отримання коштів вкладники з 15 липня 2016 року по 26 серпня 2016 року включно можуть звертатись до установ банків-агентів Фонду - ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Банк Кредит Дніпро», ПАТ «Кредобанк», ПАТ «ПУМБ», ПАТ КБ «Правекс-Банк», АТ «Таксомбанк».

При цьому, як вбачається з позовної заяви про вказане оголошення позивачу було відомо, а також відомо про те, що його не було включено до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Крім того, листом від 26 січня 2017 року №зг1/9500 (доданий до матеріалів позову) позивачу повідомлено, що переказ коштів (транзакція), здійснений за договором №980-019-000233255 від 05.05.2016 на рахунок позивача є нікчемним на підставі ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та ст. 37, пунктів 1, 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Факт отримання вказаного листа позивачем не заперечується. У позовній заяві зазначає щодо повідомлення його вказаним листом про визнання договору №980-019-000233255 від 05.05.2016 нікчемним.

Таким чином, як вбачається з матеріалів поданого позову, позивач про порушене право дізнався, або міг дізнатись саме в січні 2017 року, однак, з позовом звернувся 12.04.2018.

Згідно з частиною першою статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, у зв'язку з цим посилання на необізнаність з чинним законодавством не є підставою для поновлення строку.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінувати учасників адміністративного судочинства та своєчасно виконання ними процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, суд не вбачає наявності об'єктивно непереборних обставин, які б не залежали від волевиявлення особи або пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк. У зв'язку з веденням у травні 2016 року тимчасової адміністрації, початком процедури ліквідації банку в липі 2016 року та офіційно встановленого строку звернення вкладників за отриманням коштів, а також отриманням у січні 2017 року листа щодо визнання договору нікчемним, позивач принаймні у січні 2017 року міг і повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Однак, дізнавшись про відсутність своїх даних у Переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду та фактично про блокування вкладу в січні 2017 року, позивач не надав жодних обґрунтованих і поважних причин не звернення до суду у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в адміністративній справі № 826/281/16 (адміністративне провадження № К/9901/16754/18).

Посилання позивача на те, що в межах спірних правовідносин порушення прав позивача носить триваючий характер, судом до уваги не беруться, оскільки статтею 27 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені строки для формування Уповноваженою особою переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, відповідно до якого виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат. Такі строки на час вручення позивачу повідомлення від 26.01.2017 закінчилися.

Доводи позивача з посиланням на п.2 ч.1 ст. 268 Цивільного кодексу України про те, що правовідносини виникають з банківського вкладу, а отже на них не поширюється строк позовної давності, не приймаються до уваги, оскільки дана норма, поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу (що не є публічно-правовим спором), в той час як предметом даного спору є визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо не включення даних про позивача до реєстру вкладників та зобов'язання включити дані про позивача до такого реєстру.

Обґрунтовуючи своє клопотання, позивач посилається також на неодноразові звернення до відповідача з метою досудового врегулювання спору, разом з тим, ні до позові, ні до заяви на усунення недоліків таких доказів не додано, натомість просить суд витребувати їх у відповідача. Однак, за приписами ст.ст. 123,171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі позбавлений можливості витребування таких доказів, тим паче, що приписи ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України прямо зобов'язують саме позивача надати докази на підтвердження поважності причин пропуску позову до суду.

Посилаючись на незадовільний стан здоров'я, позивачем також жодного доказу на підтвердження вказаного факту не надається.

Згідно з положеннями пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.5 ст. 169 Кодексом адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів, які б вказували на існування поважних причин пропуску строку до суду, ті ж докази та пояснення, які надані позивачем та знаходяться в матеріалах позову, не можуть бути визнані поважними, та судом таких обставин та причин не встановлено, вбачається необхідним позовну заяву повернути позивачу, роз'яснивши йому, що відповідно до ч.8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 122,123,169,248,295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - повернути позивачу.

Розс'яснити ОСОБА_1, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення з даним позовом до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Суддя І.Г. Шевченко