Справа № 385/1319/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №385/1319/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14513/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., Ясенової Т.І. від 12.05.2016 у справі №385/1319/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області про перерахунок пенсії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру його пенсії, встановленої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2010; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2015 року у розмірі, визначеному на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2010 станом на 01 жовтня 2011 року, та утриматись від зменшення її розміру.

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2016 позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року та постанова Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала законної сили 23.07.2011, оскільки за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, а тому вказані нормативно-правові акти могли поширювати свою дію виключно на ті події, факти, які виникли після набрання ними чинності, а отже стосуються тих осіб, у яких право на призначення пенсії виникло після набрання законної сили законом та постановою.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача, оскільки пенсійні виплати в оспорюваний період здійснювались у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову суду апеляційної інстанції, залишивши в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, відповідача зобов'язано здійснювати виплату основної та додаткової пенсій позивачу у розмірах встановлених ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте позивач отримує значно менший розмір пенсії.

Заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до п. 4 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) справа № 385/1319/15-а передана до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2010 (справа № 2а-68/09) зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 основну та додаткову пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 03.11.2008 року.

Вважаючи неправомірним зменшення розміру пенсійних виплат з листопада 2011 року, ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування пенсії відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірах, встановлених рішенням суду. Проте, Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області відмовило позивачу у вказаному перерахунку з посиланням на норми законодавства.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України № 76 VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни, зокрема, і до статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796- XII. Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2015 року.

Згідно ст. 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ групи інвалідності - 145% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 цього ж Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам IIІ групи - 284,70 грн.

Отже, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно пункту 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі, регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також колегія суддів не приймає доводів касаційної скарги про обов'язок відповідача здійснювати нарахування пенсії позивачу згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2010, якою встановлені розміри пенсії позивача, оскільки ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі яких постановлено судове рішення, в подальшому викладені в новій редакції.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у спірний період відсутні правові підстави для перерахунку та виплати позивачеві державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно, а тому позов задоволенню не підлягає.

Стосовно посилань позивача в касаційній скарзі на те, що зміни в редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України, колегія суддів зазначає, що вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду