Справа № 507/998/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 травня 2018 року

Київ

справа №507/998/16-а

адміністративне провадження №К/9901/37196/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі - управління ПФУ) на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року (суддя Ступакова І.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

11 серпня 2016 року управління ПФУ звернулося до Одеського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року у цій справі.

Цю апеляційну скаргу Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 серпня 2016 року залишив без руху у зв'язку із несплатою судового збору, а ухвалою від 26 вересня 2016 року - повернув управлінню ПФУ через неусунення її недоліків.

09 березня 2017 року управління ПФУ вдруге звернулося до Одеського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року у цій же справі.

До апеляційної скарги додало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтувало тим, що на момент подання апеляційної скарги 11 серпня 2016 року управління ПФУ не було звільнено від сплати судового збору і не мало фінансової можливості сплатити цей платіж, проте несплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Крім того, посилався й на те, що час подання скарги органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати судового збору, що, на думку апелянта є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 березня 2017 року залишив апеляційну скаргу управління ПФУ без руху у зв'язку із тим, що підстави, вказані у клопотанні, визнані неповажними.

05 квітня 2017 року апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою управління ПФУ на підставі частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою.

Управління ПФУ не погодилося із цим рішенням суду апеляційної інстанції і 03 травня 2017 року звернулося із касаційною скаргою про його скасування та передачу справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування скарги зазначило доводи аналогічні викладеним у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, додатково послалося на порушення судом апеляційної інстанції норм статті 159 КАС, у редакції чинній на час постановлення оскаржуваного рішення.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволенні, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийнято оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 102 КАС, у редакції чинній до 15 грудня 2017 року, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Аналогічна норма міститься у статті 121 КАС, у чинній на сьогоднішній день редакції.

Вирішення суддею питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку касаційного оскарження в конкретній справі залежить від вказаних у клопотанні причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на апеляційне оскарження, на які скаржник посилається як на поважні, суд має виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини у вимірі положень пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Так, у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції, визнавши причини пропуску процесуального строку неповажними, виходив із того, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Незважаючи на пряму норму Закону, Кабінетом Міністрів України не забезпечено фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Однак, невиконання Урядом закону не може бути поважною причиною для подачі апеляційної скарги більш ніж через півроку після отримання постанови, адже цим порушуються права особи, яка звернулась до суду за захистом своїх прав і яка сподівається на швидке виконання судового рішення, яке набрало законної сили. З моменту отримання оскаржуваної постанови, управління ПФУ мало достатньо часу для вирішення питання сплати судового збору.

Крім того, цей суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2016 року апелянтом вже було подано апеляційну скаргу на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року, яку ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги та в подальшому ухвалою цього ж суду від 26 вересня 2016 року апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Отже, у справі, що розглядається, комплексна оцінка вказаних у клопотанні обставин не дала суду можливість за внутрішнім переконанням визнати обставини, на які покликається скаржник, непереборними чи такими, що об'єктивно не дали можливість йому своєчасно реалізувати своє право на апеляційне оскарження.

В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу управління ПФУ слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко