Справа № 205/5001/17(2-а/205/195/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2018 року справа № 205/5001/17(2-а/205/37/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши у порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2018 року (головуючий суддя у 1 інстанції Шавула В.С., рішення ухвалено та складено у залі судового засідання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі 27 січня 2018 року) у справі №205/5001/17 (2а/205/37/18) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції ОСОБА_3 (далі-відповідач), в якому просив, з урахуванням уточнень прийнятих судом, скасувати постанову серії АР №413973 від 20 липня 2017 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з обставинами, викладеними в постанові не погоджується, оскільки він не здійснював обгону транспортного засобу, який рухався в одному напрямку та не перетинав дорожню розмітку 1.1 «Суцільна лінія» на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю. Також вказує на те, що відсутні докази скоєного ним правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи та порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що обгону транспортного засобу, який рухався в одному напрямку не здійснював та дорожню розмітку 1.1 «Суцільна лінія» на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю не перетинав. Крім того, відсутні докази скоєного правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно встановлено факт скоєного позивачем правопорушення на підставі того, що при спілкуванні з патрульним він не заперечував факту вчиненого правопорушення. Разом з тим, не заперечення факту не обумовлює його підтвердження. Крім того, позивач зауважив, що не можливо порушити вимоги дорожньої розмітки, яку обєктивно з місця водія неможливо побачити і яка фактично відсутня, що можна вважати запереченням скоєного порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення складена повноважною на те посадовою особою згідно з вимогами КУпАП, та за наявності достатніх даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, дії позивача кваліфіковані правильно. Також зауважив, що з боку позивача, під час винесення постанови, не надходило ані клопотань, ані заяв щодо обґрунтування своїх дій.

У відзиві відповідач також просив розгляд справи проводити без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, жодних клопотань чи заяв від позивача до суду не надходило, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що 20 липня 2017 року інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_3 розглянута справа про адміністративне правопорушення та винесена постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №413973, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 5).

За змістом цієї постанови, 20 липня 2017 року об 11:15 годині ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Audi Q7 державний номер НОМЕР_1, рухаючись по 121-му км автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», здійснив маневр обгону транспортного засобу, що рухався в попутному напрямку на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю перетнувши, при цьому, суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 14.6 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що із наданого відповідачем електронного доказу, у вигляді цифрового диску, чітко вбачається, що відрізок дороги, по якому рухався позивач має видиму та чітку розмітку. З урахуванням досліджених доказів у справі, суд дійшов висновку, що дії працівника патрульної поліції щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП на позивача є правомірними, а винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення є законною, обґрунтованою, і тому має бути залишена без змін.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_4 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. «г» п. 14.6 ОСОБА_4 дорожнього руху обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, причиною притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення позивачем пп. «г» п. 14.6 ПДР України.

Частиною 3 статті 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається, зокрема, в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою, другою, третьою і пятою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, відповідно до ст. 222 КУпАП інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання лейтенант поліції, наділений правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, розгляд якого, відповідно до КУпАП, віднесено до компетенції органів Національної поліції, то поліцейський мав право виносити постанову на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які підтверджують порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).

Так, з дослідженого відеозапису з нагрудної камери інспектора, вбачається, що факту скоєння ОСОБА_2 правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., нагрудною камерою інспектора не зафіксовано, а відтак, відеозапис не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді. Інших доказів на підтвердження порушення позивачем пп. «г» п. 14.6 ПДР України відповідачем не надано.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого пп. «г» п. 14.6 ОСОБА_4 дорожнього руху, відповідачем не надано, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність складеної відносно ОСОБА_2 постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії АР №413973 від 20 липня 2017 року та наявність підстав для її скасування.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, скасування судом постанови серії АР №413973 від 20 липня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно зясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2018 року в адміністративній справі №205/5001/17 (2а/205/37/18) скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову серії АР №413973 від 20 липня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили 02 травня 2018 року та відповідно до частини 3 статті 272, статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

ОСОБА_5 ОСОБА_1

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_6