Справа № 208/3426/17(2-а/208/223/17)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2018 року справа № 208/3426/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.,

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року (суддя Івченко Т.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 у червні 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 19 від 20 червня 2017 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 та зобовязати Камянське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік як пенсіонера, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 07 жовтня 2009 року, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із застосуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року визнано строк звернення до адміністративного суду таким, що пропущений з поважних причин.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є громадянином України та виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. До виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримувала пенсію за віком.

У червні 2017 року через представника за довіреністю позивач звернулася до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про прийняття її на облік та витребування пенсійної справи з Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, на обліку в якому знаходилася.

Також 15 червня 2017 року представник позивача подав до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області заяву про поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009.

Рішенням Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 19 від 20 червня 2017 року відмовлено у поновленні пенсії ОСОБА_2, оскільки остання на обліку не перебуває, тоді як заява про поновлення пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцеперебування на обліку як одержувача пенсії, в даному випадку до Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку правомірності відмови, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність у ОСОБА_2 права на поновлення виплати пенсії за віком незалежно від того, що остання постійно проживає в Ізраїлі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.8 Порядку передбачено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Таким чином, заява про поновлення виплати пенсії може бути подана пенсіонером особисто або його законним представником, при цьому заява може бути подана до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що місцем реєстрації ОСОБА_2 є АДРЕСА_1, де остання і перебувала на обліку як пенсіонер.

Згідно з Центральною базою даних одержувачів пенсій, станом на 13.11.2017 ОСОБА_2 на обліку в Камянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебуває.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про правомірність відмови відповідача у поновленні виплати пенсії, адже позивач звернулася до органу, що призначає пенсію, не за місцем перебування на обліку, тобто до неповноважного органу, заяву було подано через представника за довіреністю, виписаною більше одного року до відповідного звернення, що також не відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року в адміністративній справі № 208/3426/17 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 03 травня 2018 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров