Справа № 826/14193/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 травня 2018 року № 826/14193/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської державної адміністрації
про зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Київської міської державної адміністрації (далі також - КМДА, відповідач), в якому просила: зобов'язати відповідача видати ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем безпідставно та всупереч вимог законодавства було відмовлено позивачу у встановлені статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення з посиланням на те, що на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: виключено поняття «зона посиленого радіоекологічного контролю». Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам закону та порушує її права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2017 відкрито провадження в справі №826/14193/17 за вказаним позовом ОСОБА_1, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У призначене судове засіданні 18.01.2018 сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дачу та час судового засідання. При цьому, від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а відповідач у встановлений судом строк жодні заперечення проти позову та додаткові матеріали до суду не подав.

На підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній станом дату проведення відповідної процесуальної дії) суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З текстів позовної заяви та постанови Вишгородського районного суду Київської області від 22.02.2017 у справі № 363/8/17 вбачається, що ОСОБА_1 отримала посвідчення потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 від 29.04.1993.

У свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що до четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України про встановлення причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №10168 від 14.09.2016 захворювання ОСОБА_1 пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Згідно з довідкою до акта огляду у МСЕК серії АВ №0513879 від 10.11.2016, позивачці встановлено IІI групу інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з впливом аварії на ЧАЕС.

В грудні 2016 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області із заявою про видачу посвідчення постраждалого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Листом від 09.12.2016 Управління соціального захисту населення відмовило в оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської АЕС категорії 1.

Не погоджуючись з правомірністю такого рішення Управління соціального захисту населення позивач оскаржила його до районного суду.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22.02.2017 у справі №363/8/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області у прийняті у ОСОБА_1 документів для встановлення статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано Управління соціального захисту населення прийняти у ОСОБА_1 документи та згідно п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997, внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та про видачу відповідного посвідчення.

Дана постанова Вишгородського районного суду Київської області від 22.02.2017 була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень зазначена ухвала апеляційного суду набрала законної сили 24.05.2017), та набрала законної сили в порядку ч. 3 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017).

У силу норм ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) обставини встановлені вказаною постановою Вишгородського районного суду Київської області в справі №363/8/17 не підлягають доказуванні при розгляді цієї справи.

Згодом, позивач отримала від Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації лист від 21.07.2017 №05-59-1793 «Про розгляд подання». Згідно цього листа Департамент КМДА за результатами розгляду подання Вишгородської районної державної адміністрації, яке надійшло 27.06.2017, на виконання постанови Вишгородського районного суду Київської області від 22.02.2017 у справі №363/8/17 щодо розгляду питання про видачу ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 проінформувало позивача про відмову у видачі їй такого посвідчення. Свою відмову відповідач мотивував наступним: статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. На підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII (який набрав чинність з 01.01.2015) виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом було виключено статтю 2 (визначення категорій зон радіоактивного забруднення) та статтю 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З урахуванням наведеного відповідач дійшов висновку про те, що з 01.01.2015 ОСОБА_1 вважається такою, не проживає на території забрудненої зони, та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 не належить, а видане їй попередньо посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 фактично втратило чинність. Крім того, відповідач зазначив, що причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено ОСОБА_1 Київською обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією (довідка МСЕК серії АВ №0513879 від 16.11.2016) після набуття чинності вказаного Закону про внесення змін (від 28.12.2014 №76-ІІІ), тобто вже за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, всупереч ст. 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (надалі - Закон №796-ХІІ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 11 цього Закону, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 №791а-XII.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №791а-XII) визначено, що залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є: 1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році; 2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період; 3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Крім того, до 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Згідно із Законом України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Цим же Законом виключено також статтю 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Поряд з цим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11, частина третя статті 12 вказаного Закону), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

З аналізу вищезазначених норм Закону №796-ХІІ вбачається, що для віднесення осіб до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи потрібно встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).

За визначенням, наведеним у п. 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 3 і 6 Порядку №51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як було встановлено Вишгородським районним судом Київської області під час розгляду адміністративної справі №363/8/17, в період до 01.01.2015 ОСОБА_1 було отримано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 4 (серії В).

Згідно з п. 10 Порядку №51, видача посвідчень іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Тобто, інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, а відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

За змістом Положень про департамент соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, затверджених розпорядженнями Голови адміністрації від 05.02.2013 №43 (втратив чинність) та від 01.08.2017 №397, питання щодо визначення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видача відповідного посвідчення на території Київської області є повноваженнями названого Департаменту, який є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації.

З тексту листа Департаменту соціального захисту населення КМДА від 21.01.2017 №05-59-1793 вбачається, що відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі відповідного посвідчення Департамент КМДА посилалася не на невідповідність пакету поданих документів, а виключно на Закон України від 28.12.2014 №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 №791-XII та, зокрема виключено визначення «зона посиленого радіоекологічного контролю» з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Між тим, постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 місто Вишгород було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Тобто, у зв'язку з виключенням обумовленої території проживання позивача з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач, на переконання відповідача, починаючи з 01.01.2015 ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

З наведеною правовою позицією відповідача суд не погоджується, оскільки вважає, що виключення із правового регулювання зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 року. В той же час, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відбулось.

Крім того, виключення законодавцем з 01.01.2015 року з правового поля поняття «зона посиленого радіоекологічного контролю» не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

Більш того, у своєму рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 Конституційний Суд України роз'яснив, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус позивача як потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року, та не спростовують наявність у неї права на отримання статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за наявності умов, визначених ст.ст. 12, 14 Закону №796-ХІІ. Схожі правові висновки наведені в тексті постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 у справі №810/3475/17.

Згідно наявних у справі матеріалів факти належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення серії НОМЕР_1 не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому суд вважає, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, отримання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та відповідного посвідчення.

Судом встановлено, що позивач проходила у листопаді 2016 року огляд в МСЕК, за наслідками якого їй довічно встановлено інвалідність третьої групи та визначено причинний зв'язок такої інвалідності із захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою. Факт наявності у позивача захворювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС також засвідчується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №10168 від 14.09.2016.

При цьому суд зазначає, що посилання відповідача на ту обставину, що позивач проходив огляд в МСЕК вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, не має правового значення для вирішення питання про встановлення їй статусу потерпілого 1 категорії, оскільки на момент проходження огляду МСЕК позивач мала вже статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у неї довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.02.2017 у справі № 823/1809/16.

Таким чином, враховуючи статус позивача як потерпілого від Чорнобильської катастрофи та встановлення їй інвалідності у зв'язку з захворюванням, що пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, відповідачем, на думку суду, було протиправно відмовлено позивачу у видачі посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 15.11.2017 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. Відтак, суд вказує про присудження вказаних судових витрат у повному обсязі на користь позивача.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: 07300, АДРЕСА_1) до Київської обласної державної адміністрації (, місцезнаходження: 01196, м. Київ, бульв. Л.Українки, 1) про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (адреса: 07300, АДРЕСА_1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Київської обласної державної адміністрації (, місцезнаходження: 01196, м. Київ, бульв. Л.Українки, 1).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок