Справа № 808/1214/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 березня 2018 року Справа № 808/1214/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача та третьої особи:Костяновської Ю.О.

представника відповідача: Сірої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до прокуратури Запорізької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Токмацька місцева прокуратура Запорізької області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Прокуратури Запорізької області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: Токмацька місцева прокуратура Запорізької області, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області №190к від 10.04.2017 в частині звільнення прокурора радника юстиції ОСОБА_1 із займаної посади у зв'язку з відмовою від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури відповідно до вимог частини 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру" та поновити на посаді прокурора в органах прокуратури Запорізької області; стягнути з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16 травня 2017 року по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову вказує, що наказом прокурора Запорізької області №190к від 10 квітня 2017 року позивачу надано невикористану частину щорічної відпустки, усього тривалістю 30 днів з наступним звільненням із займаної посади у зв'язку з відмовою від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури відповідно до вимог частини 5 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру». Вважає, що дії прокуратури Запорізької області щодо одностороннього припинення з позивачем трудових відносин, які виразились у умисному створені умов, за яких він вимушений був відмовитись від усіх запропонованих посад та подальшої роботи в органах прокуратури. Стверджує, що Токмацькою місцевою прокуратурою Запорізької області взагалі не було запропоновано йому вакантних посад, призначення на які здійснюється керівником місцевої прокуратури. Крім того посилається на відсутність в ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» такої підстави для звільнення як відмова прокурора від призначення на вакантну посаду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представники відповідача заперечують проти позову з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. №3955 від 07.02.2018) на позовну заяву. Просять відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву посилаються на те, що наказом Генерального прокурора України від 24.03.2017 № 55к за неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 звільнено з адміністративної посади керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області. З цієї дати до часу звільнення позивача з органів прокуратури, останній мав статус прокурора, повноваження якого зупинені в силу ст. 62 Закону України «Про прокуратуру». Відповідач листом від 03.04.2017 №11-722вих17 повідомив позивача про усі наявні на вказану дату в органах прокуратури Запорізької області вакантні та тимчасово вакантні посади. Однак, позивач відмовився від запропонованих йому вакантних та тимчасово вакантних посад, та просив надати йому невикористану щорічну відпустку з наступним звільненням. Звертає увагу, що Законом України «Про прокуратуру» передбачено різні підстави та умови звільнення з посади, припинення його повноважень на посаді, які закріплено як ч. 5 ст. 41 так і статтею 51 цього Закону. Вважають, що звільнення позивача з органів прокуратури проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому твердження позивача щодо незаконності його звільнення є безпідставними.

Представник третьої особи позовні вимоги не визнає з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (вх. №15589 від 01.06.2017). Зазначає, що після звільнення позивача з адміністративної посади керівника Токмацької місцевої прокуратури до момента його звільнення з органів прокуратури, останній був працівником органів прокуратури Запорізької області. У зв'язку з чим, чинним законодавством не передбачено обов'язку керівника місцевої прокуратури, в даному випадку Токмацької місцевої прокуратури повідомляти ОСОБА_1 про усі вакантні посади. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 15.01.2018 призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.02.2018.

08.02.2018 судом витребувано додаткові докази від Прокуратури Запорізької області та Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, та відкладено підготовче засідання на 06.03.2018.

06.03.2018 судом витребувано додаткові докази від Запорізького міського центру зайнятості , продовжено підготовче засідання та відкладено його на 28.03.2018.

28.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповіача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного.

Як свідчать матеріали справи, прокурор Свистун Олександр В'ячеславович радник юстиції перебував на посаді керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області.

Наказом Генеральної прокуратури України від 24.03.2017 №55к за неналежне виконання посадових обов'язків керівника місцевої прокуратури, що виразилось у неналежній організації діяльності місцевої прокуратури з питань нагляду у кримінальному провадженні органами Національної поліції, представництва інтересів держави в суді та захисту при виконанні судових рішень, незабезпеченні контролю за веденням та аналізом статистичних даних, інформаційно-аналітичним забезпеченням прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними представництва інтересів держави в суді радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області.

Листом Прокуратури Запорізької області від 03.04.2017 №11-722вих17 повідомлено ОСОБА_1 про вакантні посади та тимчасово вакантні посади в органах прокуратури Запорізької області, та запропоновано про згоду або відмову обійняти одну із зазначених посад подати письмову заяву до відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області у встановлений Законом України «Про прокуратуру» строк.

04.04.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Прокурора Запорізької області якою повідомив про відмову від запропонованих у листі від 03.04.2017 №11-722вих17 посад та просив надати щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення та соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати з наступним звільненням.

Наказом прокурора Запорізької області від 10.04.2017 №190к надано прокурору раднику юстиції ОСОБА_1 невикористану частину щорічної відпустки з наступним звільненням із займаної посади у зв'язку з відмовою від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури відповідно до вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру». Останній день відпустки вважається датою його звільнення.

Не погоджуючись із прийнятим наказом від 10.04.2017 №190к в частині звільнення позивача останній звернувся до суду із цим позовом.

Згідно із положеннями ст. 131-1 Конституції України, організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697) визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Положеннями ч. 3 ст. 16 Закону №1697 визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Вказана норма кореспондується із положеннями, визначеними п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до яких підстави припинення трудового договору можуть бути передбачені іншими законами.

Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді визначаються статтею 41 Закону №1697.

Так, згідно з частиною першою даної статті звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором України за рекомендацією Ради прокурорів України з таких підстав:

1) подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням;

2) переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої пунктами 1 - 3 частини третьої статті 39 цього Закону);

3) неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов'язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Разом з тим, підпунктом 4 пункту 5-1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Частиною четвертою статті 41 Закону №1697 передбачено, що звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

Так, наказом Генерального прокурора України від 24.03.2017 № 55к відповідно до ч.2 ст. 9, п.3 ч. 1 ст. 41 та п.5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» за неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 звільнено з адміністративної посади керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області.

При цьому після звільнення позивача з посади керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, його повноваження як прокурора не припинено.

За приписами абз. 1 ч. 5 ст. 41 цього Закону, після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою.

У строк визначений ст. 41 Закону №1697 ОСОБА_1 листом Запорізької прокуратури від 03.04.2017 №11-722вих17 повідомлено про наявні на той час в органах прокуратури Запорізької області вакантні та тимчасово вакантні посади.

Заявою від 04.04.2017 позивач відмовився від запропонованих у листі від 03.04.2017 №11-722вих17 посад та просив надати щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення та соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати з наступним звільненням.

Статтею 51 Закону України «Про прокуратуру» визначені загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так частиною 1 цієї статті передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі:

1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону;

3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" ;

4) неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;

6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;

7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;

8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді;

9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому абз. 2-3 ч.5 ст. 41 вказаного Закону встановлено, що у разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора. До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

Наказом прокурора Запорізької області від 10.04.2017 №190к прокурору раднику юстиції ОСОБА_1 надано невикористану частину щорічної відпустки по 15.05.2017 включно з наступним звільненням із займаної посади у зв'язку з відмовою від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури відповідно до вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру». Останній день відпустки вважається датою його звільнення.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд на вбачає порушень з боку відповідача під час винесення наказу від 10.04.2017 №190к.

Посилання позивача на необхідність застосування у даному випадку положень п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України, якою передбачена така підстава припинення трудового договору як відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, суд вважає безпідставними у зв'язку з наступним.

В обгрунтування застосування вказаної норми позивач пояснює, що причиною відмови від запропонованих вакантних посад стала необхідність переведення його на роботу в іншу місцевість, про що позивач зазначив у своїй заяві від 04.04.2017.

Суд зазначає, що по-перше вказана норма застосовується у разі відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

А по-друге, відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону № 1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В силу положень частини четвертої статті 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, визначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Також, аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, номер провадження К/9901/1664/18.

За такого правового врегулювання, призначення особи на посаду прокурора і звільнення прокурора із займаної посади може відбуватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому Законом № 1697-VII, який є спеціальним для правовідносин з приводу проходження публічної служби прокурорами.

Щодо посилання позивача на факт відсутності на заяві позивача від 12.05.2017 резолюції прокурора Запорізької області, а також надання відповіді на вказану заяву не прокурором області, як єдиною уповноваженою особою на її розгляд, а іншим працівником - начальником відділу роботи з кадрами, що на думку позивача свідчить про порушення відповідачем норм власного Регламенту під час розгляду відповідної зави та як наслідок протиправну відмову відповідача у призначенні позивача на посаду в органах прокуратури Запорізької області, суд зазначає, що вказана обставина не впливає на правомірність спірного наказу з огляду на наступне. По-перше, така заява була подана позивачем вже після прийняття наказу про його звільнення, по-друге, станом на час надходження вказаної заяви до прокуратури Запорізької області (15.05.2017) у Вільнянському відділі Токмацької місцевої прокуратури була відсутня посада прокурора відділу, на якій позивач виявив бажання працювати згідно заяви від 12.05.2017, що підтверджєуться зокрема наданою суду відповідачем Інформацією щодо вакантних посад у Токмацькій місцевій прокуратурі Запорізької області у період з 25.03.2017 по 15.05.2017 включно (а.с. 142-145).

З урахуванням викладеного, адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. ст. 2,9, 77, 139, 241-243, 257-263,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до прокуратури Запорізької області (місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29а, ідентифікаційний ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Токмацька місцева прокуратура Запорізької області (місцезнаходження: 71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Швеченка, б. 50/57) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова