Справа № 726/616/18
Суддя: Байцар Л. В.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/616/18
Провадження №2-а/726/21/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі головуючого судді: Байцар Л. В. при секретарі Житарь С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції м.Чернівці Мукоїд Івана Валерійовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції м.Чернівці Мукоїда Івана Валерійовича, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР № 321770 від 31.03.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та провадження у справі закрити.

В обґрунтування позову посилається на те, що 31 березня 2018 року о 17 год. 55 хв. він рухався власним транспортним засобом «Фольксваген Пассат» д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі М-19. На ділянці цієї автодороги в межах 519 км, що розташована в Глибоцькому районні Чернівецької області його автомобіль було зупинено інспектором роти № 2 Управління патрульної поліції м.Чернівці Мукоїдом І.В., виконавши вимоги поліцейського зупинити автомобіль і вимкнув двигун. Інспектор поліції Мудоїд І.В., перевіривши документи на автомобіль, потім перевірив наявність страхового полісу. Повідомив його, що на місці зупинки буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення, яке він допустив, оскільки їхав без ввімкненних ходових вогнів та ближнього світла фар. Його заперечення про те, що світло було ввімкненим відповідачем до уваги не бралося.

Зазначає, що відразу ж на місці інспектор Мукоїд І.В. виніс оскаржувану постанову, відповідно до якої він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Вказує на те, що його автомобіль 2012 року випуску і обладнаний системою,що автоматично, незалежно від часу доби і погодних умов при вмиканні двигуна вмикає ходові вогні, які розташовані в передньому бампері.

За таких обставин позивач вважає, що постанова суперечить фактичним обставинам справи та просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР № 321770 від 31.03.2018 року

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з»явився, просив справу розглядати в його відсутність.

Відповідач Мукоїд І.В. в судове засідання не з'явився, не дивлячись на своєчасне та належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить його підпис у розписці до судової повістки, яка міститься в матеріалах справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву, клопотань чи заяв від нього до суду також не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31.03.2018 інспектором роти №2 Управління патрульної поліції Мукоїдом Іваном Валерійовичем було винесено постанову серії ВР №321770 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1, о 17 год. 55 хв., на автодорозі М-19, км 519, водій керував автомобілем «Фольксваген Пассат» без ввімкненних ходових вогнів та ближнього світла фар, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

За умовами ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо) неупереджено);добросовісно; розсудливо;з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства щодо збирання доказів обов'язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладається законом на відповідача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обставини оскарження позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідача, як суб'єкта владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності своїх дій, відповідачем залишено без будь-якого на то реагування та суду не надано будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови та доведеності факту наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Відповідно до вимог п. 9.8. розділу 9 Попереджувальні сигнали ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

При цьому відповідно до п. 1.10 ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, системний аналіз вказаних правових норм, на переконання суду, дає підстави для висновку, що вимога про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами ходових вогнів або ближнього світла фар стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, чого у даному випадку встановлено не було.

Відтак суд приходить до висновку про те, що правопорушення, зафіксоване поліцейським в оскаржуваній постанові, а саме рух поза межами населеного пункту із вимкненим ближнім світлом фар, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (розділ 19 Користування зовнішніми світловими приладами ПДР) або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку (п.9.2 розділу 9 Попереджувальні сигнали ПДР).

При цьому суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв, у зв'язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.9.8. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до п.9.1. ПДР попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби, а ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами.

Ввімкнення ближнього світла фар на транспортному засобі, який рухається у світлу пору доби, використовується для виділення його в потоці інших транспортних засобів з метою попередження про можливу небезпеку та інформує інших учасників дорожнього руху для завчасного вжиття додаткових заходів. Увімкнення ближнього світла фар поза населеними пунктами в осінньо-зимово-весняний час спрямоване на привернення уваги всіх учасників дорожнього руху до транспортного засобу, що рухається.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що на водія покладено обов'язок з 1 жовтня по 1 травня поза населеними пунктами вмикати денні ходові вогні , а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Визначення денних ходових вогнів наведено у п.1.10 ПДР, якими передбачено, що денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Відповідно до Міжнародної Конвенції «Про дорожній рух» зі змінами від 2004 року, а також правил ЄЕК ООН №48 денній ходовий ліхтар - призначений для поліпшення видимості спереду транспортного засобу, який рухається вдень. Основне призначення денних ходових вогнів спрямоване на привернення уваги всіх учасників дорожнього руху до транспортного засобу, який рухається, зниження кількості ДТП, що відбуваються з причини неуважності - наїзд на пішоходів і велосипедистів, а також зіткнень з транспортними засобами, які перетинають головну дорогу по другорядній. Не слід путати денні ходові вогні з габаритними вогнями, які мають набагато меншу яскравість і призначені для позначення габаритів автомобіля в темний час доби та в умовах недостатньої видимості.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, у оскаржуваній постанові не зазначено жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом із тим, диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, чого у оскаржуваній постанові відповідачем встановлено не було.

Суд приходить до висновку про те, що правопорушення, зафіксоване інспектором в оскаржуваній постанові, а саме рух поза межами населеного пункту із вимкненим ближнім світлом фар, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми світловими приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому приписами статті 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, ч. 1 і 2 ст.129 статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач не надав суду жодних допустимих доказів, які підтверджували б наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, доказів того, що позивач не користувався попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно ч.3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих правомірність його рішення, суд вважає, що підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягають задоволенню.

Приписами ч.1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач в даній справі є посадовою особою Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, то судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань саме цієї юридичної особи на користь держави.

На підставі ст.ст. 245, 251, 258, 268, 285 КУпАП, керуючись ст.ст. 9,14,19,72,77, 90, 139, 205, 229, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції м.Чернівці Мукоїда Івана Валерійовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії НК ВР № 321770 від 31.03.2018 року, винесену нспектором роти № 2 Управління патрульної поліції м.Чернівці Мукоїдом Іваном Валерійовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу, в розмірі 425 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Л. В. Байцар