Справа № 809/605/18
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2018 р. №809/605/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гундяка В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 05.05.1980 року по 14.05.1982 року. Зокрема позивач зазначив, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2454-VI було передбачено право зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, періоду проходження строкової військової служби, у зв'язку з чим вказаний період слід також враховувати при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання. Тому просить зобов'язати відповідача починаючи з 16.12.2016 року провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", без обмеження граничного розміру, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді, та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.04.2018 року. Проти заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, наведених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю правових підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить 24 роки, а тому з урахуванням вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правомірно визначено грошове утримання у розмірі 88% від заробітної плати. Крім цього вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений статтею122 КАС України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 263 КАС України, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази та заперечення проти них, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року за №3185/0/15-16 у зв'язку з поданням заяви про відставку було звільнено з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області і наказом від 14.12.2016 року відраховано зі штату суду.

З 16.12.2016 позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ у м. Івано-Франківську та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці.

Дані обставини згідно частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що у січні 2018 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 05.05.1980 року по 14.05.1982 року, а саме 2 роки 7 днів.

За наслідками розгляду цієї заяви управління ПФУ у м. Івано-Франківську листом від 15.02.2018 за №544/03 відмовило позивачу у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, оскільки у вказаний період ОСОБА_1 не перебував на посаді судді.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на 15.12.2016 року становить 24 роки 3 дні, а тому щомісячне довічне грошове утримання судді на думку органів ПФУ правомірно виплачується позивачу в розмірі 88% заробітної плати судді.

Суд не погоджується з правомірністю відмови управління ПФУ у м. Івано-Франківську з наступних мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

На момент звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції, чинній до 28.03.2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (далі - Указ N 584/95), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Судом встановлено, що згідно дослідженої судом копії військового білета серії НОМЕР_2, виданого 17.02.1988 року, ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах СРСР з 05.05.1980 року по 14.05.1982 року, тобто 2 роки 7 днів. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Таким чином суд вважає, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправними.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На користь викладеного свідчить також і Закон України №1798-VIII від 21 грудня 2016 року «Про Вищу раду правосуддя», яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту : «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №308/6953/17.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладено, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді слід зарахувати календарний період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 05.05.1980 року по 14.05.1982 року, а саме 2 роки 7 днів, який в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру і виплати йому, починаючи з 16.12.2016 року, різниці між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Враховуючи наведене позовні вимоги є повністю обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Слід також зазначити, що в рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року N 4-рп2007 вказано, що щомісячне довічне грошове утримання як і пенсія, є особливою формою соціального забезпечення суддів, тобто, довічне грошове утримання є одним із видів пенсійного забезпечення.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таким чином строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Одночасно суд відхиляє клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Так частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Разом з тим, на думку суду, в даному випадку підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов'язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки у суду немає обґрунтованих сумнівів щодо виконання відповідачем рішення у цій справі, а крім того примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо встановлення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 88% суддівської винагороди без врахування календарного періоду проходження строкової військової служби.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 05.05.1980 року по 14.05.1982 року, а саме 2 роки 7 днів та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру та починаючи з 16.12.2016 року виплатити ОСОБА_1 різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з 10.04.2018 року, як дня складання повного судового рішення.

ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_1), АДРЕСА_1, 76008;

Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, (код 20550895), вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76018

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.