Справа № П/811/1995/17
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/1995/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження (письмового) справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 12.03.2016 та рішення № від 05.02.2016, прийняті Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Ухвалою від 01.12.2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2017 (т.1 а.с.2).

12.12.2017 задоволено клопотання представників сторін, провадження у справі зупинене до 24.01.2018 із зобов'язанням сторін надати додаткові докази (т.1 а.с.99).

Між тим, 15.12.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України шляхом викладення його в новій редакції.

24.01.2018 усною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання, суд поновив провадження у справі та перейшов до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, та дане засідання вважати підготовчим У відповідності до ст.181 КАС України відкладено підготовче засідання до 26.02.2018 із встановленням сторонам строку для подання заяв по суті справи та доказів (т.1 а.с.107-108).

26.02.2018 у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача та підготовче засідання відкладено до 20.03.2018 у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів (т.12 а.с.90).

Ухвалою від 20.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2018 року (т.12 а.с.94).

05.04.2018 сторони в судове засідання не з'явилися, подавши клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без їх участі(т.12 а.с.89, 97).

З урахуванням приписів ч.3 ст.194 КАС України, суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження (т.12 а.с.98).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не допускав порушень, а тому вважає рішення такими, що не відповідають чинному законодавству. Так, позивач вказує, що ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів. Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів по первинним документам є невірним. Також посилався на те, що згідно пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. Позивачем було обрано метод нарахування, відповідно до якого і здійснював обрахування об'єкту оподаткування. Також позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що ним на перевірку були надані всі первинні фінансово-господарські документи за перевіряємий період. Крім того вказує, що не визнавались обставини і висновки викладені в акті перевірки, оскільки подавалися заперечення на акт та реєстри документів на підтвердження доходів і витрат позивача у відповідності до п.44.7 ст.44 Податкового кодексу України (т.1 а.с.111-114).

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов та заперечення, в яких вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зазначив, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що податкові зобов'язання донараховані позивачеві за результатом дослідження первинних документів та бухгалтерського обліку позивача, а позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними (т.1 а.с.87-88, 109-110).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований 16.10.2001р. як фізична особа-підприємець (т.1 а.с.9) та перебуває на обліку у Кіровоградській ОДПІ як платник податків (т.1 а.с.10).

Посадовими особами Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №46/17-01/НОМЕР_1 від 05.02.2016, де висновками, зокрема, є порушення, на думку відповідача:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено суму загального оподатковуваного доходу на 4252,00 грн. та завищено задекларовані витрати на 319151,05 грн., в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за 2014 рік в сумі 52055,31 грн.;

- ч.2 п.1 ст.7 Закону №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" донараховано єдиний внесок за 2014 рік в сумі 86219,78 грн. (т.1 а.с.16-42).

Не погодившись з висновками акту, позивачем до податкового органу подано заперечення у відповідності до п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України, а також додатки, а саме: реєстри видаткових та прибуткових накладних за 2014 рік; реєстр актів виконаних робіт за 2014 рік (т.1 а.с.115-116).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято рішення:

- № від 05.02.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (т.1 а.с.90);

- № від 12.03.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 78082,97 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями у розмірі 52055,31 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 26027,66 грн. (т.1 а.с.15).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступні фактичні обставини у справі.

Стосовно посилань контролюючого органу на не ведення ФОП ОСОБА_1 Книги обліку доходів і витрат як на порушення п.177.10 п.177 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма та порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 та зареєстрованого в Мін'юсті України від 01.10.2013 №1686/24218.

Пунктом 1 вищезазначеного Порядку встановлено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Враховуючи те, що у перевіряємому періоді позивач перебував на загальній системі оподаткування, зобов'язаний був вести Книгу обліку доходів та витрат, чим порушив п.177.10 ст.177 ПК України. Проте даний факт не свідчить про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу та завищення задекларованих витрат, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки перевірка була проведена на підставі первинних документів.

Як вбачається з акту перевірки податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу на 4252,00 грн. та завищення задекларованих витрат в сумі 319151,05 грн., в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 52055,31 грн.

В ході розгляду справи встановлено, що позивачем до податкового органу подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в якій задекларовано суму загального оподатковуваного доходу отриманого від провадження господарської діяльності (колонка 3 розділу І додатка 5) в сумі 3369252,00 грн.(т.1 а.с.11-13). При цьому в акті перевірки також зазначено, що згідно наданих на перевірку банківських виписок по розрахунковим рахункам ФОП ОСОБА_1 відкритих в установах банків, загальна сума коштів, яка надійшла на дані рахунки в періоді з 01.01.2014 по 31.12.2104 за реалізований товар становить 3369252,00 грн. (без ПДВ).

Пунктом 1.13 акту перевірки визначено, що при проведенні перевірки використано реєстри банківських виписок руху грошових коштів на розрахункових рахунках, видаткові накладні та накладні на отримання товарів, робіт (послуг), рахунки на оплату послуг (ж/д послуг), акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, тощо.

У ході перевірки встановлено, що в порушення вимог п.177.4 ст.177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 завищено задекларовані витрати на 319151,05 грн.

В акті перевірки податковий орган вказує, що в зв'язку з відсутністю у ФОП ОСОБА_1 обліку доходів та витрат, перевіркою витрати обраховані згідно наданих документів, а саме, накладних на придбання та реалізацію товарів, актів виконаних робіт про надання послуг, банківських виписок, чеків. В результаті чого встановлено, що сума витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу за 2014 рік становить 3045848,95 грн.

Так, як зазначає відповідач, згідно наданих на перевірку накладних та актів виконаних робіт, загальна вартість придбання за 2014 рік становить 3124068,88 грн. (підтверджено реєстром, що завізований підписом ФОП ОСОБА_1, який додається до акту), в тому числі :

- послуги транспортування товарів, послуги зв'язку, оренда приміщення та ін. - 452977,29 грн. (без ПДВ);

- придбання ТМЦ - 2671091,59 грн. (без ПДВ).

Згідно наданих на перевірку накладних на придбання та реалізацію товарів, встановлено, що залишок ТМЦ станом на 31.12.2014 року становить 239238,86 грн., тобто вартість товару дохід від реалізації якого ФОП ОСОБА_1 в 2014 році не отримав, та відповідно не підлягає включенню до складу задекларованих витрат (т.1 а.с.27-28).

Відповідно до п.п.177.1-177.3 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно із п.177.4 ст.177 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), 138.1.1. витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пунктів 138.2, 138.4, 138.6 статті 138 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно п.138.5 ст.138 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного, зокрема, датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що платник податку втрачає право на формування витрат лише в тому випадку, коли такі витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а також якщо такі витрати безпосередньо не пов'язані з господарською діяльністю та одержанням доходу.

З наведених вище норм вбачається, що позивач має право включити до складу валових витрат лише ті витрати, які підтверджені відповідними розрахунковими та іншими платіжними документами і які понесені в межах здійснення ним господарської діяльності.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.22.1 ст.22 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

За приписами норм пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз.2 п.44.1 ст.44 ПК України).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі Закон №996-ХІV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Судом встановлено, що при обрахуванні загального оподаткованого доходу перевіряючими взято до уваги лише банківські виписки по розрахунковим рахункам, про що зазначено в акті перевірки та не проведено аналіз видаткових накладних та актів виконаних робіт (т.1 а.с.25-26).

Також, при перевірці задекларованих витрат податковим органом було взято до уваги лише частину накладних та актів виконаних робіт на загальну суму 3124068,88 грн. Однак, в матеріалах справи містяться докази надання позивачем до податкового органу в повному об'ємі документів, які підтверджували задекларовані ФОП ОСОБА_1 витрати за 2014 рік, а саме: додатки до заперечення на акт перевірки від 05.02.2016 року №46/17-01/НОМЕР_1 (т.1 а.с.115-116).

Позивачем в підтвердження задекларованих витрат за 2014 рік в сумі 3365000 грн. надано фінансово-господарські документи, а саме: реєстри первинних документів, які підтверджують доходи і витрати за 2014 рік, копії договорів, рахунків, видаткових накладних, актів виконаних робіт (послуг), податкових накладних, товарно-транспортних накладних, відомості плати за користування вагонами, довіреності на отримання товару та оригінали банківських виписок за 2014 рік (т.1 а.с.123-250, т.2 а.с.1-223, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с.1-250, т.5 а.с.1-250, т.6 а.с.1-250, т.7 а.с.1-250, т.8 а.с.1-250, т.9 а.с.1-249, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с.1-250, т.12 а.с.1-88).

З матеріалів справи також вбачається, що проведеною перевіркою не враховано витрати на придбання товарів, як такі, що не використані не в господарській діяльності, зокрема: уксус від ФОП ОСОБА_2, від ФОП ОСОБА_3 - сіль, від ФОП ОСОБА_4 - канцтовари, ТОВ «Епіцентр К»- канцтовари, ТОВ «Прінт Імідж». Крім того, не враховані усі витрати щодо поставки солі від ТОВ «ЮЗАВ». При цьому, позивачем надано докази, які підтверджують використання (списання) вищезгаданих товарів у господарській діяльності.

Всі придбані позивачем товари були використані позивачем в межах господарської діяльності. Понесені витрати позивачем підтверджуються первинними документами, які були надані до перевірки та долучені до матеріалів справи. Вказані первинні документи, відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, а отже підтверджують правомірність включення до витрат вартість придбаних товарі.

Не віднесення даних витрат до складу витрат позивача з тих підстав, що до перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат, а отже і формування висновків про їх не використання в господарській діяльності не заслуговує на увагу, оскільки проведеною саме невиїзною перевіркою не було встановлено наявність таких товарів на складах станом на кінець звітного періоду.

Таким чином, судом встановлено, що дослідженими матеріалами справи не підтверджено висновку податкового органу про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу на 4252,00 грн. та завищення задекларованих витрат в сумі 319151,05 грн., а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2016 підлягає задоволенню.

Окрім того, з огляду на висновки податкового органу про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу та завищення задекларованих витрат, відповідачем винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05.02.2016 р., яким застосовано штрафні санкції в розмірі 17413,96 грн. (т.1 а.с.97).

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом - Закон №2464-VI, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

З огляду на зміст п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч.3 ст.7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.11 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до змісту п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

Згідно ч.14 ст.25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Оскільки в ході розгляду справи не знайшов підтвердження факт заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу за 2014 рік на 4252,00 грн. та завищення задекларованих витрат за 2014 рік в сумі 319151,05 грн., то відповідачем безпідставно застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 17413,96 грн., а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення № від 05.02.2016 р. підлягають задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

При цьому, за приписами частини другої статті 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень № від 12.03.2016 та № від 05.02.2016.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1643,03 грн. (т.1 а.с.3) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Глінки, 2, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 12 березня 2016 року №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 78082,97 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями у розмірі 52055,31 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 26027,66 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 05 лютого 2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції в сумі 17413,96 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2), здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 1643,03 (одна тисяча шістсот сорок три) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина