Справа № 826/6428/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2018 року № 826/6428/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2013 №000029/1720.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом неправильно застосовано положення п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (далі - ПК України) при обрахуванні граничної суми 300000 гривень від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, яку на думку позивача слід обраховувати без урахування податку на додану вартість, яка входить до ціни реалізованих ним у 2012 році тютюнових виробів. Позивач стверджує, що з метою визначення граничної суми в 300000 гривень, виручку, яка надійшла позивачу слід було зменшити на суму податку на додану вартість, сплачену позивачем при придбанні товарів, які в подальшому були продані, а тому у нього не виникло обов'язку зареєструватися платником податку на додану вартість та для нього не наступає відповідальність за не нарахування ПДВ і сплати із вищевказаного доходу податку на додану вартість.

Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив та надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що п. 181.1 ст. 181 ПК України передбачено визначення суми 300000 гривень після досягнення якої особа зобов'язана зареєструватися платником податку на додану вартість, виключно за наслідками операцій з постачання товарів/послуг, однак відповідної заяви не позивачем не подано, податкові зобов'язання з ПДВ не визначені і до бюджету не сплачені. Виходячи з цього відповідач вважає доводи позивача такими, що не ґрунтуються на нормах закону, та є його припущеннями щодо порядку правозастосування у спірних правовідносинах.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак в судовому засіданні 13.07.2017 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, тому на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі направлень на перевірку від 27.02.2013 №656/1720, №655/1720 та №654/1720 проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. За наслідками перевірки складено акт перевірки від 13.03.2013 №14/1720/НОМЕР_1 та встановлено, що у періоді охопленому перевіркою позивач здійснював господарську діяльність з роздрібної торгівлі на загальній системі оподаткування і загальна сума коштів, яка надійшла позивачу від здійснення операцій з продажу товарів за 2012 рік склала 322 624 грн. 09 коп.

Згідно висновку перевірки, внаслідок досягнення позивачем загальної суми 300000 гривень від операцій з постачання товарів, позивач відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України зобов'язаний зареєструватися платником податку на додану вартість з часу виникнення у нього такого обов'язку та до моменту реєстрації позивача платником ПДВ.

На підставі вищевикладених висновків акта перевірки13.03.2013 №14/1720/НОМЕР_1 державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення від 27.03.2013 №000029/1720 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 80 656 грн. 03 коп. (в тому числі 64 524 грн. 82 коп. за основним платежем та 16 131 грн. 21 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вважаючи податкове повідомлення - рішення від 27.03.2013 №000029/1720 необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до пункту 2 пункту 180.1 ст. 180 ПК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість визначались операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно з пп. 183.10 ст. 183 ПК України, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.

При розрахунку загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню згідно з ПК України, для визначення необхідності обов'язкової реєстрації платником ПДВ потрібно враховувати операції, що відповідають критеріям постачання товарів/послуг (пп. 14.1.191 і 14.1.185 ПК України) за останні 12 календарних місяців, а також методику визначення граничної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню.

Так, постачанням товарів згідно з пп. 14.1.191 ПК України є будь-які операції, що передбачають передання права на розпоряджання товаром як власник, у тому числі продаж товару. Крім того, істотною умовою для визначення необхідності обов'язкової реєстрації платником ПДВ є гранична сума, нарахована (сплачена) платнику податків протягом останніх 12 календарних місяців від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, - 300 000 гривень сукупно без урахування податку на додану вартість.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач не заперечує проти розміру сум які надійшли йому від постачання товарів у 2012 році та слугували підставою для висновків відповідача, однак не погоджується з обраним відповідачем способом врахування цих суми при визначенні суми 300 000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума розрахунків від реалізації у 2012 році позивачем товарів становить 322 624 грн. 09 коп. без ПДВ, оскільки позивач на вказану суму не нараховував ПДВ, позивач у наведеному періоді не був платником ПДВ, а отже не був уповноважений на нарахування, утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, а тому вищевказана сума розрахунків від реалізації у 2012 році позивачем товарів у розмірі 322 624 грн. 09 коп. - є сумою без ПДВ.

Суд відхиляє доводи позивача про необхідність зменшення фактичної суми, що надійшла від поставки товарів на суму ПДВ, яка входить до вартості реалізованих ним у 2012 році тютюнових виробів - оскільки з аналізу положень пункту 181.1 статті 181 ПК України вбачається, що при визначенні показника сум від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, сплачені такому платнику податків протягом останніх 12 календарних місяців, законодавець не встановив правила щодо зменшення суми за реалізовані товари на суми податку на додану вартість, сплачені цим платником податків при придбанні товарів у інших контрагентів.

Використаний законодавцем вираз «без урахування податку на додану вартість» у п. 181.1 ст. 181 ПК України позивач тлумачить помилково, оскільки при вирішенні питання про необхідність обов'язкової реєстрації позивача платником ПДВ та визначенні йому податкового зобов'язання з податку на додану вартість податковий орган не повинен зменшувати показник доходу, одержаного позивачем, на суми ПДВ, сплачені ним у складі ціни придбаних товарів. У разі перевищення суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) межі 300 000 грн., підприємець підлягає обов'язковій реєстрації платником ПДВ, і лише після реєстрації платником ПДВ особа має право здійснювати утримання податку, що сплачується покупцем, але несе відповідальність за дотримання достовірності, повноти та своєчасності нарахування ПДВ.

Таким чином, державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві вірно визначено передбачений пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України показник сукупної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ, одержаної ФОП ОСОБА_1 протягом останніх 12 календарних місяців (за 2012 рік).

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа