Справа № 554/914/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/914/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.03.2018, суддя Микитенко В.М., м. Полтава, повний текст складено 22.03.18 по справі № 554/914/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області Остапенко Олександра Васильовича третя особа Управління патрульної поліції у Полтавській області

про визнання дій протиправними та скасування постанови БР № 525465 від 01.02.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області Остапенка О.В. про визнання дій протиправними та скасування постанови БР № 525465 від 01.02.2018 року про накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 березня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову БР № 525465 від 01.02.2018 р. про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Управління патрульної поліції в Полтавській області не погоджуюсь з рішенням суду, подало апеляційну скаргу , вважає , що воно прийнято з порушенням норм матеріального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Судом не було вжито всіх заходів щодо всебічного, повного дослідження всіх обставини справи, та не надано належної оцінки доказам, на які спирався відповідач. Так, із наданого до суду відеозапису чітко зафіксовано, що автомобіль під керуванням гр. ОСОБА_1 розпочав рух на поєднання «жовтого» та «червоного» сигналів світлофору, які є заборонними. Що стосується відсутності у діянні позивача такої ознаки, як «суспільна шкідливість» необхідно зазначити, що правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП відносяться до порушень із «формальним складом», які не містять такої ознаки, як обов'язковість настання шкідливих наслідків. Відповідальність у даному випадку настає за порушення ГІДР, а не за спричинення шкоди. Спричинення такої шкоди підпадає під дію інших норм законодавства, а не ч. 2 ст. 122 КУпАП. В разі порушення ПДР, що спричинило настання негативних наслідків, відповідальність передбачена уже не ч. 2 ст. 122 КУпАП, а ч. 4 ст. 122 КУпАП (порушення ПДР, що спричинило створення аварійної обстановки), а також Кримінальним кодексом України. Просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.03.2018, ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до постанови серії БР № 525465 від 01.02.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 01.02.2018 року об 11.42 год. у місті Полтава на перехресті вулиць Європейської та Героїв АТО, керуючи транспортним засобом автомобілем Пежо Партнер д.н. НОМЕР_1 здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з того , що позивач 01.02.2018 року, керуючи автомобілем Пежо Партнер д.н. НОМЕР_1 у місті Полтава виїхав на перехрещення вулиць Європейської та Героїв АТО на дозволений зелений сигнал світлофора за відсутності жодних перешкод для руху, в тому числі інших транспортних засобів та пішоходів, що вбачається з відеозапису, а той факт, що він прокотився кілька метрів між світлофором та початком перехрещення проїзних частин при перемиканні жовтого та зеленого сигналу світлофора, з урахуванням дорожньої обстановки, відсутності дорожньої розмітки, ракурсу відео зйомки, суд не вважає суспільно шкідливим, у зв'язку з чим не вбачає у діях позивача ознак адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом ст. 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). При вирішенні спору суд також виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, ч.2 ст.122 КУпАП передбачено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

За змістом пункту 8.1 Правил регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

За правилами пункту 8.7 Правил світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофору можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

Згідно підпунктів ґ), е), є) пункту 8.7.3 Правил такі сигнали світлофора як червоний, жовтий та поєднання червоного з жовтим, забороняють рух, при цьому поєднання червоного з жовтим - попереджає про наступну зміну сигналу на зелений, який дозволяє рух.

Відповідно до пункту 1.12 Розділу 34 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух.

Пунктом 8.10 ПДР передбачено, що у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед розміткою 1.12, а якщо її не має - не ближче 10 метрів до світлофору, пішохідного переходу, а якщо вони відсутні - перед перехрещуванню проїзною частиною.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення згідно оскаржуваної постанови стало виявлення посадовою особою підрозділу поліції здійснення позивачем початку руху на заборонений сигнал світлофора.

Вказана обставина підтверджується відеозаписом події , який міститься в матеріалах справи та з з якого вбачається , що автомобіль позивача при увімкненні червоно-жовтого сигналу світлофору почав повільний рух прямо.

При цьому , на відео відсутня «стоп - лінія» перед світлофором , таким чином, дана обставина унеможливлює беззаперечно встановити факту порушення позивачем вимог п. 8.7.3 «г» ПДР, де визначено, що жовтий сигнал світлофора - забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, оскільки з наданого відеозапису не вбачається на який сигнал світлофора позивач пересік стоп-лінію на перехресті.

Крім того, відстань від місця його зупинки і до перехрестя та перетину з іншою дорогою є значним; транспортних засобів або пішоходів, які б рухалися перед ним, не було; його рух був повільним і не заважав будь-яким іншим учасникам руху.

Отже, виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку відсутня належна доказова база, яка б підтверджувала факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині скасування постанови БР № 525465 від 01.02.2018 р. про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, колегією суддів встановлено , що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ст. 286 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 271 КАС України встановлено особливості проголошення та вручення судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ , у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 289 цього Кодексу суд проголошує повне судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 250 КАС України судове рішення (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, негайно після виходу суду з нарадчої кімнати публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 березня 2018 року прийнято в порядку письмового провадження.

В матеріалах справи відсутній протокол судового засідання або довідка, що розгляд справи було проведено у відкритому судовому засіданні без фіксації судового засідання відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що діюча на момент розгляду справи редакція КАС України передбачає лише один випадок не проведення судового засідання по справі, у разі розгляду справи в порядку письмового провадження.

Тобто, судом першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 250, 271 та 286 КАС України не проголошено повне судове рішення .

Приписами п.4 ч.3 ст. 317 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі та якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного доходить висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог .

Керуючись ст. 243, 250, 272, 286, 310, 315, 321 , 323, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.03.2018 по справі № 554/914/18 скасувати.

Прийняти нову постанову , якою постанову БР № 525465 від 01.02.2018 р. про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. В іншій частині в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров