Справа № 243/1792/18
Суддя: Кузнецов Р. В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/130/2018
Справа № 243/1792/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поліції України, ОСОБА_3 патрульної поліції в місті Маріуполь, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 поліції України, УПП в місті Маріуполь, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28 лютого 2018 року інспектор патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_4, винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 309502 від 28 лютого 2018 року якою наклала на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки вона була винесена особою яка не розглядала справу про адміністративне правопорушення. Справу розглядав напарник ОСОБА_5, проте як ОСОБА_5 роздрукувала постанову, підписала її, та вручила позивачеві копію оскаржуваної постанови.

У спірній постанові інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 зазначила, що вона є посадовою особою ОСОБА_3 патрульної поліції в Донецькій області, проте Департамент патрульної поліції ОСОБА_2 поліції не має підрозділу з таким найменуванням.

Крім того, при розгляді адміністративної справи позивачеві не було надано можливості скористатися послугами особи, що надає правову допомогу, про що він зробив відповідний запис в оскаржуваній постанові.

В порушення вимог статті 283 КУпАП, оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а також в порушення вимог статей 251, 252 КУпАП, винесена без жодного передбаченого Законом доказу вчинення ним адміністративного правопорушення.

Всупереч вимогам статті 258 КУпАП, інспектор поліції ОСОБА_5 не склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не було зафіксовано в автоматичному режимі, адміністративне правопорушення, за яке він притягався до відповідальності не передбачене в частині 1 статті 258 КУпАП, штраф накладався, але не стягувався на місці вчинення правопорушення, при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення він оспорив ніби то допущене порушення.

Справу про адміністративне правопорушення має бути закрито, оскільки КУпАП не надає повноважень службовим особам ОСОБА_2 поліції складати протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, проте як за обставинами справи такий протокол має бути складений за вимогами статті 258 КУпАП.

У звязку із наведеним, просив суд скасувати постанову «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», серії ЕАА № 309502 від 28 лютого 2018 року, а провадження у справі закрити.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 поліції України, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, в поданому до суду відзиві на позовну заяву розгляд справи просив проводити у відсутності представника відповідача, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав наведених у відзиві. Зазначив, що не погоджується із доводами позивача стосовно того, що інспектором патрульної поліції його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, з огляду на таке.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5- рп/2015 зазначено, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч. ч. 1,2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Після рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст. 258 КУпАП внесено зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною. Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі, вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції ОСОБА_2 поліції.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції ОСОБА_2 поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідальність за порушення даних вимог передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, та тягне за собою накладення штрафу.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі була винесена поліцейським 1 батальйону роти № 4 ОСОБА_3 патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року створено територіальні органи ОСОБА_2 поліції України та Департамент патрульної поліції ОСОБА_2 поліції України, який є юридичною особою публічного права, до складу якого входить ОСОБА_3 патрульної поліції в м. Маріуполі.

За змістом п. 3 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Головне управління ОСОБА_2 поліції в Донецькі області не може відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3 патрульної поліції м. Маріуполя Департаменту патрульної поліції, а тому позовні вимоги предявлені ОСОБА_1 до Головного управління ОСОБА_2 поліції в Донецькі області суперечать законодавству (а.с. 23-24, 24 з.б.).

Представник відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності № 115/41/3/01-18 від 04 січня 2018 року (а.с. 16), будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, в наданому до суду відзиві на позовну заяву розгляд справи просив проводити у його відсутності, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав наведених у відзиві. Зазначив, що пунктом 4 Наказу № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07 листопада 2015 року передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції ОСОБА_2 поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою, третьою, пятою статті 122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність в тому числі за порушення правил зупинки та стоянки, у вигляді накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час патрулювання 28 лютого 2018 року інспекторами роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в Центральному районі м. Маріуполя по вул. Університетській, біля буд. 6, близько 10 год. 02 хв. було помічено транспортний засіб ВА3 21063 ЗНГ, н.з. АН 3258 ЕХ, який стояв ближче 10 метрів від нерегульованого пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України.

Вказане порушення зафіксоване на відео реєстратор, закріплений на однострої поліцейського. У відео файлі , який додається на оптичному диску, о 10:02:08 год., та далі встановлено вищезазначений автомобіль який стоїть безпосередньо під знаком 5.31.1 (нерегульований пішохідний перехід).

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 15.1. ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі., п. 15.2. ПДР передбачено, що за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Згідно із п. 15.9 «г» ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м. від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Заборона зупинки на пішохідних переходах і ближче ніж 10 метрів від них повязана із забезпеченням видимості пішоходів, які мають намір перейти проїзну частину дороги по пішохідному переходу і гарантуванням їх безпеки, а також видимості пішоходами транспортних засобів, які наближаються.

Інспектор, виявивши правопорушення, підійшов до автомобіля, водій в цей час почав виїжджати, та інспектор був вимушений направитись за ним, та на підставі ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», транспортний засіб було зупинено.

Водій, яким пізніше виявився ОСОБА_1, повідомив, що він є водієм транспортного засобу. Інспектор представилася належним чином, довела водієві суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонувала йому предявити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про ОСОБА_2 поліцію» та пункту 2.4.а ПДР України. Вимогу інспектора щодо предявлення зазначених документів водієм було виконано.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з реєстратора встановленого в автомобілі патрульних.

Разом з тим, слід зазначити, що водій визнав факт порушення правил дорожнього руху.

Врахувавши ст. 222 КУпАП, ст. 278 КУпАП, що до його компетенції належить розгляд адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, зясувавши всі обставини, які підлягають зясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст. 280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), додержуючись вимог ст. 258 КУпАП, наказу 1395 від 07 листопада 2015 року «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, розяснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП, що зафіксовано нагрудним реєстратором патрульного, та спростовує посилання позивача про те що він не був ознайомлений з його правами, Ханкова JI.C. зясувавши всі обставини справи, а саме наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, відсутність крайньої необхідності чи необхідної оборони, заслухавши пояснення водія, виніс на місці вчинення правопорушення, відносно ОСОБА_8, постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно із ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З наведеного слідує, що показання технічного приладу, що мають функції відеозапису та пояснення позивача є належними та допустимими доказами в розумінні КУпАП; такі показання доводять наявність адміністративного правопорушення.

За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284 КУПАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції м. Маріуполя діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 258 КУпАП, позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та запропоновано поставити підпис в графі про отримання копії документа, на що правопорушник погодився.

Щодо скасування постанови через ненадання безоплатної юридичної допомоги зазначено, що таке твердження позивача є безпідставним і не відповідає нормам закону.

Перш за все слід зауважити, що надання безоплатної правової допомоги здійснюється відповідно до ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-УІ від 02 червня 2011 року, цей закон визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» визначено вичерпний перелік категорії громадян які мають право на отримання такої допомоги, та не містить такої категорії осіб яких притягають до адміністративної відповідальності за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, користування юридичною допомогою є диспозитивним правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказані норми також не містять імперативних норм, щодо зобовязання поліцейського надати адвоката чи іншого фахівця в галузі права.

Позивачу неодноразово було розяснено, що спосіб юридичного захисту визначається самостійно особою і що право запросити захисника покладається на особу яка притягається до відповідальності (вказані обставини зафіксовані нагрудним реєстратором патрульного і додані на оптичному диску)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу в її обґрунтування до суду не надав.

З огляду на викладене, не має підстав заперечувати правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Позивачем також не спростований той факт, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП інспектором поліції йому були розяснені.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія: ЕАА № 309502, зазначено, що 28 лютого 2018 року о 10 год. 13 хв. інспектором 1 батальйону 4 роти УПП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_4 в Центральному районі м. Маріуполя по вул. Університетській, біля буд. 6, була розглянута справа про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначено, що 28 лютого 2018 року о 10 год. 02 хв. біля буд. 6 по вул. Університетській м. Маріуполь, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу ВАЗ 21063 ЗНГ н.з. АН 3258 ЕХ, ближче 10 метрів від пішохідного переходу чим порушив п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху, а саме: порушення заборони зупинки на пішохідних переходах. По справі прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. (а.с. 2).

У судовому засіданні був переглянутий також відеозапис з камер поліцейських від 28 лютого 2018 року, який міститься на долученому до матеріалів справи лазерному диску.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису з камер форменого одягу поліцейських встановлено, що дійсно, 28 лютого 2018 року близько 10 год. 00 хв. рядовим поліції ОСОБА_7 в Центральному районі м. Маріуполя по вул. Університетській, біля буд. 6, був виявлений автомобіль ВАЗ 21063 ЗНГ н.з. АН 3258 ЕХ, який був зупинений під знаком нерегульованого пішохідного переходу, за кермом якого перебував водій ОСОБА_1 Поліцейський ОСОБА_7 підійшов до вказаного автомобіля та в цей час ОСОБА_1 визнав, що дійсно, він неправильно припаркував автомобіль та зараз перепаркує його. Поліцейський представився водієві та попросив його надати документи. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та спочатку повідомив, що будь-які документи в нього відсутні, однак потім, в процесі спілкування із поліцейським документи надав. ОСОБА_1 пояснив, що не заперечує проти того щоб був складений протокол, та він готовий сплатити штраф. Після цього, поліцейський ОСОБА_7 повідомив, про початок розгляду ним вказаної адміністративної справи.

Під час розяснення прав позивачеві, останній зазначив, що при розгляді даної адміністративної справи він бажає скористатися юридичною допомогою, втім, оскільки він не є місцевим жителем, то йому не відоме місцезнаходження та контакти центру безоплатної вторинної правової допомоги м. Маріуполя. Рядовим поліції ОСОБА_7 та лейтенантом поліції ОСОБА_4 було розяснено позивачеві про те, що він самостійно має забезпечити собі адвоката для надання правової допомоги, та його право на захист жодним чином не порушується.

Після встановлення лейтенантом поліції ОСОБА_4 особи позивача, нею було складено постанову про накладення адміністративного стягнення, та вручено її позивачеві для ознайомлення та підпису (а.с. 17).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом ч. 1 ст. 7 КУпАП.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вимогами ст. 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із вимогами п. 1.10 Правил дорожнього руху (далі ПДР) зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Пунктом 15.9 «г» ПДР визначено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Пішохідним переходом визнається ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч, згідно із п. 1.10 ПДР.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів відеофіксації вбачається, що автомобіль позивача ВАЗ 21063 ЗНГ н.з. АН 3258 ЕХ, був зупинений під дорожнім знаком нерегульованого пішохідного переходу, а отже з порушенням пункту 15.9 «г» ПДР України.

З цього ж запису судом встановлено, що факту зупинки транспортного засобу у вказаному в спірній постанові місці, та порушення правил ПДР, не заперечував і сам позивач, неодноразово зазначаючи про те, що порушення з його боку дійсно мало місце.

Усі заперечення позивача під час складення спірної постанови зводились до зобовязання поліцейських здійснити заходи щодо забезпечення йому правової допомоги шляхом надання контактів центру безоплатної правової допомоги, при цьому, з боку самого позивача, жодних дій щодо забезпечення юридичної допомоги здійснено не було. З цих міркувань доводи позивача про те, що його право на захист при розгляді справи було порушене, суд вважає неспроможними.

Безпідставними також є доводи позивача про обовязковість складання протоколу про адміністративне правопорушення, що спростовуються положеннями ст.ст. 222, 258 КУпАП, згідно із якими визначено випадки в яких протокол про адміністративне правопорушенням не складається.

Так, за приписами ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції ОСОБА_2 поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення містяться також в п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, згідно із яким, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції ОСОБА_2 поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно із вимогами ст. 222 КУпАП України, органи ОСОБА_2 поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89,частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110,частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117,частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, пята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і пята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126,частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та пята статті 133, частини третя, шоста, восьма, девята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137,частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178,статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів ОСОБА_2 поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів ОСОБА_2 поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до норм п. 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», до основних повноважень поліці ї, відповідно до покладених на неї завдань належить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до вимог п. 2. ч.1 ст. 80 ЗУ «Про національну поліцію», лейтенант поліції є спеціальним званням середнього складу поліцейських.

Згідно із п. 1. ч. 1 ст. 80 ЗУ «Про національну поліцію», рядовий поліції є спеціальним званням молодшого складу поліцейських.

Відтак, твердження про те, що постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням, без попереднього складання протоколу, є безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, яка передбачає розгляд справи про адміністративне правопорушення , розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За правилами ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

КУпАП становить сукупність як матеріальних норм права за якими встановлено зміст адміністративних правопорушень та відповідальність за їх вчинення, так і процесуальних норм права які передбачають порядок розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності.

При розвязанні спору у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд, зокрема, перевіряє чи прийняті такі рішення із дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП.

Аналіз ст.ст. 258, 279, 280, 281, 283 КУпАП, дозволяє дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалення рішення по справі здійснюється органом (посадовою особою) як особисто, так і колегіально. Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, віднесені до компетенції ОСОБА_2 поліції, розглядаються посадовою особою органів і підрозділів ОСОБА_2 поліції. Жодних вказівок про те, що така категорія справ може бути розглянута колегіально, норми КУпАП не містять.

Суд зважає на ту обставину, що патрулювання здійснюється поліцейськими екіпажем, разом з тим, це правило не дає можливість розглядати справу про адміністративне правопорушення колегіально.

Підписання рішення особисто посадовою особою яка розглянула справу, передбачає перш за все те, що таке рішення винесене за результатами зясування обставин і дослідження доказів саме цією посадовою особою, та її підпис засвідчує саме її відповідальність за прийняте рішення.

Із досліджених у судовому засіданні відеозапису з камер форменого одягу поліцейських, та спірної постанови про накладення адміністративного стягнення встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, 28 лютого 2018 року здійснював рядовий поліції ОСОБА_7, про що ним, на виконання вимог ст. 279 КУпАП, було оголошено особисто. Втім, постанова про накладення адміністративного стягнення, була складена та підписана іншою посадовою особою - лейтенантом поліції ОСОБА_4, яка не здійснювала розгляд справи по суті. Доказів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів та наведених норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена з порушенням норм процесуального права (ст. 283 КУпАП).

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України в сукупності із нормами КУпАП, на думку суду, саме порушення процесуальних норм субєктом владних повноважень при розгляді справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тягне за собою скасування такого рішення і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Зміст ст. 286 КАС України, в світлі змін від 15 грудня 2017 року, дозволяє дійти висновку, що законодавцем більш детально визначено особливості провадження у справах з приводу рішень дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адмінвідповідальності, які за своєю суттю наближені до норм КУпАП. Так зокрема, норми цієї статті, які і ст. 293 КУпАП передбачають можливість скасування судом рішення субєкта владних повноважень та закриття справи про адмінправопорушення.

Суд констатує, що в ст. 286 КАС України прямо не зазначено, за яких підстав, наступає можливість прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, однак суд зважає на те, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Судом встановлено, що постанову про накладення адміністративного стягнення від 28 лютого 2018 року прийнято з порушенням вимог ст. 283 КУпАП. Разом з тим, суд позбавлений можливості прийняти рішення про її скасування та направлення справи на новий розгляд, оскільки двомісячний строк розгляду компетентним органом справи про адміністративне правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, на сьогодні сплив.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення серія: ЕАА № 309502 від 28 лютого 2018 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу провадженням закрити, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2,17, 18, 50, 104-106, 159-163,167 КАС України, ст.ст. 38, 247, 258, 279, 280, 281, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поліції України, ОСОБА_3 патрульної поліції в місті Маріуполь, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: ЕАА № 309502 від 28 лютого 2018 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП України - провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Головуючий-суддя: Р.В. Кузнецов