Справа № 826/10114/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2018 року № 826/10114/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Васильченко І.П., суддів: Вєкуа Н.Г., Федорчука А.Б. розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
доКабінету Міністрів України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просять:

1) Визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невжиття заходів по приведенню у відповідність до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (із змінами і доповненнями згідно із Законом № 900-VII від 23.12.2015 р.), а саме щодо незабезпечення прийняття нормативно-правових актів, неприведення свої нормативно-правові акти у відповідність та незабезпечення приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

2) Зобов'язати Кабінет Міністрів України усунути порушення фінансування, нарахування та виплати пенсії шляхом прийняття нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, передбачений Законом України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

3) Забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

4) Стягнути з Кабінету Міністрів України на користь кожного з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі по 10 000,00 грн.

5) Стягнути з Кабінету Міністрів України на користь кожного з позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 8 500,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.07.2016 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 20.11.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Васильченко І.П. та призначено до колегіального судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю Кабінету Міністрів України, якою порушено право позивачів на відповідне соціальне (пенсійне) забезпечення, належне харчування, лікування, підтримання їх здоров'я та забезпечення сім'ї, враховуючи навчання та лікування дружини, дітей тощо, що є наслідком неприведення відповідачем своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Зважаючи на неявку в судове засідання представників сторін, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року N 580-VIII (надалі - Закон N 580-VIII), яким визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, ліквідацію органів міліції та втрату чинності Закону України «Про міліцію».

Водночас, на думку позивачів, на норми вказаного Закону не були поширені гарантії соціального захисту на колишніх працівників міліції та членів їх сімей, у тому числі членів сімей працівників міліції, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження служби в міліції, громадян України з числа колишніх працівників міліції, які були звільнені зі служби за станом здоров'я, за віком, у зв'язку із скороченням штату, та члени їх сімей, осіб, які звільнені зі служби в міліції і визнані інвалідами І групи внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання службових обов'язків під час служби в міліції, або захворювання, одержаного під час проходження служби в міліції тощо.

З метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року N 900-VIII (надалі - Закон N 900-VIII), яким внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII (надалі - Закон N 2262-XII) та до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону N 580-VIII, а саме: доповнено та змінено статтю 43, якою передбачено, що якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Статтю 63 цього ж Закону доповнено новою частиною третьою, відповідно до якої перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 р. № 988 та наказом МВС України № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (надалі - наказ МВС України № 260) встановлено розміри грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Порядок перерахунку пенсії затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393» (надалі - Порядок № 45).

Згідно із п. 2 вказаного Порядку на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Позивачі зазначають, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не повідомлялось про прийняття відповідного нормативно-правового акта на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, а тому, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернулися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 102 Закону N 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 94 цього ж Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Як встановлено судом, статтею 63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом № 900-VIII статтю 63 Закону № 2262-ХІІ доповнено новою частиною, згідно з якою перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій в розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, а ст. 43 Закону № 2262-ХІІ змінено та передбачено, що якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Разом з тим, пунктом 1, 2 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Так, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 988, а МВС України - наказ № 260, якими встановлено розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадові оклади і спеціальні звання, які перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що у разі зміни хоча б одного з видів грошового забезпечення та премії особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсію за Законом, призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром внутрішніх справ України.

Слід зазначити, що до прийняття Закону № 580-VIII уповноваженими органами для подання документів для перерахунку пенсії колишніх працівників органів внутрішніх справ були головні управління Міністерства внутрішніх справ України в областях та, які відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції України та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», було ліквідовано.

Пунктом 7 Постанови № 988 Міністерство внутрішніх справ за погодженням з Міністерством соціальної політики та Міністерством фінансів зобов'язано затвердити у двотижневий строк порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання.

Між тим, лише 06.04.2016 р. наказом МВС України № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. № 669/28799 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих начальних закладів МВС зі специфічними умовами навчання. Вказаний наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Наказ МВС України було опубліковано в газеті «Офіційний Вісник України» № 39 від 27.05.2016 р., тобто він набрав чинності з 27.05.2016 р.

До 27.05.2016 р. порядок виплати грошового забезпечення було передбачено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була затверджена наказом МВС 31.12.2007 № 499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за № 205/14896.

За висновками постанови Верховного Суду України від 24.04.2012 р. справа № 21-84а12 не рішення Кабміну є підставою для перерахування пенсії, а фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій осі, які мають право на пенсію за Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та залежить від зміни її фактичного розміру.

Виходячи із наведеного слід дійти висновку, що прийняття Закону № 580-VIII, яким не визначено право на соціальні гарантії колишніх працівників органів внутрішніх справ (міліції), призвело до прийняття неоднозначних рішень при винесенні постанов з одних і тих же питань в різний період щодо призначення та перерахунку пенсій чим порушено принцип рівності громадян перед законом, що дало підстави відповідачу 2 дійти помилкового висновку щодо відсутності у позивача законодавчих підстав для отримання та перерахунку пенсій.

Слід зазначити, що перерахунок пенсії колишнім працівникам МВС проводиться після надходження до Пенсійного фонду України відповідного повідомлення та визначення уповноваженого органу, який має надавати довідки для перерахунку пенсії особам, звільненим зі служби в органах внутрішніх справ на підставі повідомлення відповідного міністерства, в даному випадку Міністерства внутрішніх справ України, оскільки відповідно до статті 16 Закону № 580-VIII Міністр забезпечує ведення та використання баз (банків) даних, визначає порядок обміну інформацією між Міністерством внутрішніх справ України, поліцією та іншими центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України; приймає рішення про розподіл бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міністерство внутрішніх справ України; виконує інші обов'язки відповідно до цього та інших законів України тощо.

Доказів того, що позивачі зверталися до Міністерства внутрішніх справ України із заявою про видачу довідки про перерахунок пенсії та/або заявою про направлення повідомлення відповідному органу Пенсійного фонду України про необхідність здійснення перерахунку пенсій позивачам матеріали справи не містять.

Відповідно до абзацу 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність законодавчо визначених підстав для здійснення перерахунку раніше призначеної позивачам пенсії.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання незаконною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невжиття заходів по приведенню у відповідність до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (із змінами і доповненнями згідно із Законом № 900-VII від 23.12.2015 р.), а саме щодо незабезпечення прийняття нормативно-правових актів, неприведення своїх нормативно-правових актів у відповідність та незабезпечення приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому в їх задоволенні відмовляє.

Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Кабінету Міністрів України усунути порушення фінансування, нарахування та виплати пенсії шляхом приведення нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, передбачений Законом України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та про забезпечення приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки це є дискреційними повноваженнями Кабінету Міністрів України, в які суд не може втручатися.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в розмірі по 10 000 грн. з кожного, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Позивачами не доведено, що заявлена ними сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу їх страждань, яких вони зазнали. Окрім того, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача по відношенню до позивачів у зв'язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в розмірі по 10 000 грн. з кожного не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Кабінету Міністрів України на користь кожного з позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 8 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою, третьою ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 цієї статті).

Так, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI, визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

З огляду на викладене вбачається, що вказаним положенням передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Підготовка позову, надання консультацій, вивчення документів по справі в цілому під вказаний перелік не підпадає, тому не підлягає компенсації згідно даного Закону.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів, які дають суду підстави дійти висновку про наявність підстав для відшкодування їм правової допомоги в сумі 8500,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 цього ж Кодексу).

Суд також зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Так, у рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас у рішенні від 27.09.2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши доводи позивачів в їх сукупності, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість та безпідставність, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.П. Васильченко

Судді: Н.Г. Вєкуа

А.Б. Федорчук