Справа № 820/5762/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2018 року

Київ

справа №820/5762/16

провадження №К/9901/315/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/5762/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третіх осіб: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮС-ТРИ» (далі також - ТОВ «ЛЮС-ТРИ»), Приватне акціонерне товариство «Галичина» (далі також - ПрАТ «Галичина») про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на постанову Харківського окружного адміністративного суду, прийняту 24 травня 2017 року у складі судді Спірідонова М.О., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду постановлену 08 грудня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Шевцової Н.В., суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі також - ПАТ «Мегабанк», позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третіх осіб: ТОВ «ЛЮС-ТРИ», ПрАТ «Галичина», в якому просило:

скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 09 червня 2016 року, винесену у ВП № 51385096 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області державним реєстратором Меленчуком Володимиром Ігоровичем (запис про обтяження № 14898711) в частині накладення арешту на майно, що знаходиться в іпотеці ПАТ «Мегабанк» згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. 18 жовтня 2013 року за реєстровим № 3941, а саме:

приміщення № 67-69; 78-83; 83а; 84-88; 90, загальною нежитловою площею 498,1 (чотириста дев'яносто вісім цілих одна десята) кв.м. виробничого корпусу «А-2» реєстраційний номер 1, розташовані за адресою Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1;

нежитлові приміщення виробничого корпусу літ «А-2», загальною нежитловою площею 703,2 (сімсот три цілих дві десятих) кв.м., а саме: приміщення 131-160, реєстраційний номер 1, розташовані за адресою Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1;

приміщення № 70-77 літ «А-2», загальною нежитловою площею 210,7 (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., а саме: приміщення 70/177.5; 71/2.4; 72/11.0; 73/2.5; 74/13.8; 75/14.1; 76/2.5; 77/13.6, нежитловою площею (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., позначені за планом земельної ділянки літерою № А-2 (цегла), нежитлові приміщення 70 по 77, загальною площею (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., реєстраційний номер 1, розташовані за адресою: Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири).

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області звільнити з під арештів нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «Мегабанк» згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., 18 жовтня 2013 року за реєстровим №3941, а саме:

приміщення № 67-69; 78-83; 83а; 84-88; 90, загальною нежитловою площею 498,1 (чотириста дев'яносто вісім цілих одна десята) кв.м. виробничого корпусу «А-2», реєстраційний номер 1, розташовані за адресою: Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири). Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1;

нежитлові приміщення виробничого корпусу літ «А-2», загальною нежитловою площею 703,2 (сімсот три цілих дві десятих) кв.м., а саме: приміщення 131-160, реєстраційний номер 1, розташовані за адресою Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1;

приміщення № 70-77 літ «А-2», загальною нежитловою площею 210,7 (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., а саме: приміщення 70/177.5; 71/2.4; 72/11.0; 73/2.5; 74/13.8; 75/14.1; 76/2.5; 77/13.6, нежитловою площею (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., позначені за планом земельної ділянки літерою № А-2 (цегла), нежитлові приміщення 70 по 77 , загальною площею (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., реєстраційний номер 1, розташовані за адресою: Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що арешти, що накладені на майно ТОВ «ЛЮС-ТРИ», поширюються також і на іпотечне майно, що унеможливлює здійснення ПАТ «Мегабанк» першочергового задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмета іпотеки.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 24 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення, та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що між ПАТ «Мегабанк» та ПрАТ «Галичина» 18 жовтня 2013 року було укладено кредитний договір №13-08м/2013, згідно з яким ПрАТ «Галичина» було надано грошові кошти в розмірі 5 000 000,00 (п'ять мільйонів) гривень з встановленням розміру кредитної лінії на строк з 18 жовтня 2013 року до 17 жовтня 2016 року, на погашення кредитної заборгованості, поповнення обігових коштів, виплату заробітної плати та пов'язаних із нею платежів зі сплатою 11% (одинадцять процентів) річних за користування кредитом в доларах США, зі сплатою 19% (дев'ятнадцять процентів) річних за користування кредитом у гривні, а ПрАТ «Галичина» зобов'язалось повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором.

Додатковою угодою від 03 березня 2014 року №1 внесено зміни до кредитного договору та викладено його в новій редакції.

Додатковою угодою від 30 вересня 2014 року №2 до кредитного договору від 18 жовтня 2013 року №13-08/м2013 були внесені зміни до порядку нарахування і сплати процентів та комісійної винагороди за кредитом.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 15 червня 2015 року по справі № 2/1126-2015, задоволена позовна заява ПАТ «Мегабанк» до ПрАТ «Галичина» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2013 року №13-08м/2013, яка виникла станом на 19 травня 2015 року в розмірі 654 978,27 доларів США та 414 724,91 гривень та для повернення кредитної заборгованості звернуто стягнення на предмет застави за договором №13-08/2013-з застави майнових прав, а також стягнуто третейський збір в розмірі 2 000,00 гривень та витрати на листування у розмірі 34,00 гривень.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 липня 2015 року у справі № 922/3930/15, залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 11 січня 2016 року (Справа № 922/3930/15), ухвалено видати наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 15 червня 2015 року по справі № 2/1126-2015.

З метою забезпечення виконання ПрАТ «Галичина» своїх зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем та ТОВ «ЛЮС - ТРИ» (надалі - Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір (надалі - іпотечний Договір), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., 18 жовтня 2013 року за реєстровим №3941 відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання Клієнтом своїх зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодавець передав у заставу Банку нерухоме майно:

приміщення № 67-69; 78-83; 83а; 84-88; 90, загальною нежитловою площею 498,1 (чотириста дев'яносто вісім цілих одна десята) кв.м. виробничого корпусу «А-2», реєстраційний номер 1, розташовані за адресою Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири). Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1;

нежитлові приміщення виробничого корпусу літ «А-2», загальною нежитловою площею 703,2 (сімсот три цілих дві десятих) кв.м., а саме: приміщення 131-160, реєстраційний номер 1, розташовані за адресою Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири). Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1;

приміщення 70/177.5; 71/2.4; 72/11.0; 73/2.5; 74/13.8; 75/14.1; 76/2.5; 77/13.6, загальною нежитловою площею 210,7 (двісті десять цілих сім десятих) кв.м., (приміщення № 70-77 позначені за планом земельної ділянки літерою № А-2, реєстраційний номер 1, розташовані за адресою: Львівська область місто Львів, вулиця Липинського В., будинок №54 (п'ятдесят чотири) (а.с.22-25).

З метою звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання, ПАТ «Мегабанк» звернувся до нотаріуса. За результатом розгляду заяви ПАТ «Мегабанк», нотаріусом було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позаяк в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні наступні заборони:

накладений арешт на майно на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 51385096, виданої 09 червня 2016 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Меленчуком В.І.

Наявність зазначених арештів унеможливлює задоволення вимог ПАТ «Мегабанк» за Кредитним договором від 18 жовтня 2013 року № 13-08м/2013 та іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Новосад О.П., 18 жовтня 2013 року за реєстровим № 3941.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень, слід виходити із загальних норм Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку із цим суд вважав безпідставними посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про іпотеку».

Верховний Суд не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, тут і надалі в його редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 Закону № 606-XIV).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону № 606-XIV заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону № 606-XIV.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 56 Закону № 606-XIV на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону № 606-XIV).

Разом з тим, стаття 44 Закону № 606-XIV передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону № 606-XIV відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону № 606-XIV).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону № 898-IV, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону № 898-IV).

За змістом частини шостої статті 3 Закону № 898-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону № 898-IV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладенні договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., 18 жовтня 2013 року за реєстровим № 3941, не існувало зареєстрованих обтяжень на предмет іпотеки, окрім того на зазначене нерухоме майно було накладено обтяження 18 жовтня 2013 року тим же приватним нотаріусом згідно іпотечного договору, від 18 жовтня 2013 року за реєстровим № 3941, обтяжувач ПАТ «Мегабанк».

Разом з тим, арешти, що накладені на майно ТОВ «ЛЮС-ТРИ» поширюються також і на іпотечне майно, що фактично унеможливлює здійснення ПАТ «Мегабанк» першочергового задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зазначені обставини не були враховані судами попередніх інстанцій.

Враховуючи те, що право застави виникло до винесення судових рішень про стягнення з боржника коштів на підставі яких було накладено арешт, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог є передчасними, позаяк постановлені без урахування та належного дослідження усіх обставин справи.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

При цьому суд зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 243, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх