Справа № 820/966/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 квітня 2018 р. № 820/966/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіної Ю.В.,

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (61000, АДРЕСА_1) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції (вул..Академіка Богомольця,10, м.Київ, 01601), третя особа Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (м.Харків, вул.Жон Мироносиць,5, індекс 61002) про стягнення коштів

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд: стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 126730.89 грн.; стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 незаконно вирахувані кошти, стягнуті з позивача згідно протиправного наказу від 27.01.2017 року № 19 о/с за невідпрацьовані 11 днів щорічної відпусти, наданої в рахунок невідпрацьованого часу за період з 29.01.2016 року по 11.04.2017 року в розмірі 4013.79 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2018 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгулу у спрощеному провадженні з викликом сторін. Ухвалою від 27.03.2018 року клопотання представника позивача про залишення адміністративного позову без розгляду залишено без задоволення.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали у повному обсязі просили позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали у повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що постановою Харківського окружного адміністративного суду винесено постанову, якою визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення та поновлено на посаді , однак,грошове забезпечення за час вимушеного прогулу не стягнуто та як наслідок не виплачено. Також позивачеві виплачена компенсація за невикористані 11 днів відпустки без урахування розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала, просила позовні вимоги залишити без задоволення посилаючись на те, що при нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку відповідач діяв в порядку та у спосіб, визначені законодавством; у постанові суду, якою позивача поновлено на посаді, відсутній пункт щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, отже, на момент звернення відсутня підстава для його нарахування та виплати; невикористана відпустка тривалістю 11 календарних днів позивачеві відшкодована під час звільнення.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Наказом Департаменту ВБ Національної поліції України від 08.04.2016 року № 50 о/с «По особовому складу» позивача, як такого, що успішно пройшов стажування, призначено на посаду головного спеціаліста відділу оперативного забезпечення Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

27.01.2017 року ДВБ НП України видано наказ №19 о/с, яким за пп.4 п.1 ст.83 та пп.1 п.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу оперативного забезпечення Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Позивач оскаржив зазначений наказ та постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 по справі № 820/765/17 скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 27.01.2017 року № 19 о/с, яким позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу оперативного забезпечення Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.01.2017 року; поновлено позивача на посаді головного спеціаліста відділу оперативного забезпечення Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.01.2017 року. В частині поновлення на посаді постанова суду звернута до негайного виконання.

28.12.2017 наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України позивача поновлено на посаді державного службовця 7 рангу з посади головного спеціаліста відділу оперативного забезпечення Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.01.2017 року.

19.01.2018року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з заявою про виплату грошових коштів за період вимушеного прогулу з 28.01.2017 року по 11.12.2017 року.

Листом від 02.02.2018 року № Б-129/42-01/01-18 позивача повідомлено, що у постанові суду від 11.12.2017 № 820/1765/17 відсутній пункт про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, отже, на момент звернення відсутня підстава для його нарахування та виплати.

Наказом ДВБ Національної поліції України від 05.03.2018 року № 44 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.83 та пп.1 п.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» позивача звільнено з займаної посади

Перевіряючи оскаржувані рішення (дії) відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Порядок та умови проходження служби в поліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами абзацу 1 пункту 24 вищевказаного Положення передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці"за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку, передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

Із долученої до матеріалів справи довідки відповідача від 27.02.2018 року № 49 судом встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 553.41 грн.

Частинами 3, 4 та 5 статті 91 Закону України "Про Національну поліцію"визначено, що для поліцейських установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов'язків. Поліцейським, які виконували службові обов'язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

З урахуванням положень листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 28.01.2017 пo 28.12.2017 року складає 230 днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за вказаний період становить 126730.89 грн. (230 р.д. х 553.41 грн.).

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення незаконно вирахуваних коштів , стягнутих з позивача згідно наказу від 27.01.2017 року № 19 о/с за невідпрацьовані 11 днів щорічної відпусти, наданої в рахунок невідпрацьованого часу за період з 29.01.2016 року по 11.04.2017 року в розмірі 4013.79 грн. суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ДВБ Національної поліції України від 05.03.2018 року № 44 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.83 та пп.1 п.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» позивача звільнено з займаної посади. При цьому у зазначеному наказі міститься посилання на компенсацію позивачеві 11 календарних днів щорічної основної оплачуваної та додаткової оплачуваної за фактично відпрацьований час за період з 29.01.2017 року по 11.04.2017 року. Виплата компенсаційних виплат проведена на картку позивача, що підтверджується відомостями перерахування за березень, які містяться у матеріалах справи.

У судовому засіданні як на підставу задоволення позовної вимоги позивач та його представник послалися на те, що компенсація за невикористану частину основної та додаткової відпустки обрахована без врахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а отже виплачена не у повному обсязі.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зi ст. 24 Закону України «Про відпустки» в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Проте, суд зауважує, що згідно з п. 2 Порядку № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки обчислення провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Під час обчислення середньої заробітної плати для компенсації за невикористані відпустки враховуються: основна заробітна плата (оклад, тарифна ставка), доплати, надбавки, премії, що не мають одноразового характеру, індексація, виплати за час, упродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, зокрема за час вимушеного прогулу та відпусток, допомога по тимчасовій непрацездатності. Нарахування виплат для компенсації за невикористані відпустки провадиться відповідно до п. 7 Порядку діленням сумарного заробітку за останні перед місяцем нарахування компенсації (місяцем звільнення) 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, установлених законодавством). Одержаний результат множать на число календарних днів відпустки.

Отже, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток провадиться згідно з Порядком з урахуванням суми збереженого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що на момент звільнення позивачеві не виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, а отже компенсація за невикористані дні відпустки, обрахована відповідно до грошового забезпечення, отриманого позивачем на момент звільнення.

Доказів звернення позивача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення незаконно вирахуваних коштів , стягнутих з позивача згідно наказу від 27.01.2017 року № 19 о/с за невідпрацьовані 11 днів щорічної відпусти, наданої в рахунок невідпрацьованого часу за період з 29.01.2016 року по 11.04.2017 року в розмірі 4013.79 грн. передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАСУкраїни, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. ст. ст. 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив

Адміністративний позов задовольнити частково

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул..Академіка Богомольця,10, м.Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 (61000, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 126730 (сто двадцять шість тисяч сімсот тридцять) грн. 89 коп.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду. Скарга може бути подана у порядку ч. 1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду або у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

У повному обсязі рішення виготовлено 02.05.2018 року

Суддя Зоркіна Ю.В.