Справа № 308/375/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2721/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді: Кухтея Р.В.
суддів: Носа С.П., Попка Я.С.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника відповідача громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Бенца К.К., час ухвалення судового рішення 16 год 29 хв у м. Ужгороді) за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,
в с т а н о в и в :
У січні 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Прикордонний загін, позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (далі Громадянка В`єтнаму, відповідач) про її затримання з метою передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2018 позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Бабинець С.П. подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи не застосовано положення норм ч.5 ст.26 та ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI), за змістом яких іноземець та особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, а також, такі особи можуть бути примусово видворенні за рішенням суду, якщо вони не виконали у встановлений строк рішення про примусове повернення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття відповідними органами рішення про примусове повернення. Однак, з оскаржуваного рішення не вбачається, що у матеріалах справи наявне рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача з України, чи було таке рішення їй вручено і чи було нею не виконане. Разом з тим, на противагу вказаному, наголошує на тому, що відповідач підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст.30 Закону №3773-VI, а за процедурою визначеною у ст.29 цього Закону та «Угодою між Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» (далі Угода-1), підписану у м. Нью-Йорк 25.09.2007, ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» (далі Закон № 359-VI), яка позивачем застосована не була. Тому просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2018 та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Представник відповідача просив проводити розгляд справи без його участі.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що Громадянка В`єтнаму, ІНФОРМАЦІЯ_2 , потрапила на територію України незаконно, шляхом перетину поза пунктами пропуску державного кордону в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку (далі СР) в районі прикордонного знаку №327, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Паладь Комарівці», що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 12.01.2018 (далі Протокол) та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від цієї ж дати.
Під час складання Протоколу було залучено перекладача Нгуен Ван Конг, який ознайомив відповідача зі змістом Протоколу зрозумілою їй мовою, що підтверджується підписом останньої.
Після незаконного перетину кордону відповідач була затримана представниками прикордонної поліції СР і 12.01.2018, в пункті пропуску «Павлово» Прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб» (далі Угода-2) передана на територію України у встановленому Угодою-2 порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Враховуючи, що у відповідача відсутні документи, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, така перебуває на території України незаконно, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати їй допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави немає, позивач у порядку п.2 ч.1 ст.289 КАС України подав до адміністративного суду позовну заяву про застосування судом до відповідача затримання з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для затримання відповідача з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію через відсутність у неї документів, що дають право на виїзд з України та законних підстав для перебування на території України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно п.2 ч.1 ст.289 КАС України (у чинній редакції), за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом №3773-VI (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч.2 ст.14 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.29 Закону №3773-VI, передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Статтею третьою Угоди-2, передбачено, що Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в`їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи незаконно в`їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.
За змістом ч.3 ст.4 Угоди-1, запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.
Пунктами 1 та 2 розділу 4 Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 158 від 16.02.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.03.2016 за № 260/26705 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі Інструкція-1) визначено, що у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), у встановленому законодавством порядку.
Крім осіб, зазначених у пункті 1 цього розділу, у ПТПІ також розміщуються іноземці та особи без громадянства, які прийняті від договірної держави в порядку реадмісії та не мають документів на право перебування на території України, до моменту їх реадмісії до іншої договірної держави або примусового видворення в установленому законодавством порядку.
За змістом пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 141 від 29.02.2016 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі Інструкція-2), іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду, зокрема, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.
З матеріалів справи видно, що 12.01.2018 на підставі статті 3 Угоди-2 відповідач була передана на територію України у встановленому Угодою-2 порядку за незаконний перетин державного кордону у складі групи осіб з України в СР на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Паладь Комарівці». При цьому, в останньої були відсутні документи, що дають право на виїзд з України та які посвідчують особу.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що звернення Прикордонного загону з позовною заявою про затримання іноземця з одночасним поміщенням до ПТПІ з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію є підставним.
Посилання скаржника на те, що позивачем при затриманні його довірителя і подання відповідної позовної заяви до суду не застосована процедура видворення до таких осіб в порядку реадмісії, що передбачена ст.29 Закону №3773-VI та Угодою-1, а також те, що позовній заяві мало би передувати прийняття рішення про примусове повернення, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними та такими, що свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь.
Така позиція апеляційного суду викликана тим, що Прикордонний загін звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив не видворити відповідача, а з підстав відсутності в останньої документа, що дає право на виїзд з України та незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон затримати її із поміщенням до ПТПІ з метою ідентифікації та забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Зважаючи на те, що у відповідача відсутні документи, що підтверджують її особу та дають право на виїзд з України, порушення нею законодавства України з прикордонних питань, а також наявності запиту Прикордонного загону № 81/43 від 13.01.2018 до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні про повідомлення затримання одинадцяти іноземців, які назвались громадянами В`єтнаму, серед яких і відповідач, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку про необхідність затримання відповідача, яка після її ідентифікації як громадянки В`єтнаму, підлягає передачі до цієї країни у відповідності до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 271, 272, 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника відповідача громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2018 року по справі № 308/375/18 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Я. С. Попко