Справа № 805/2982/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

02 травня 2018 р. Справа №805/2982/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: 88018, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Прокуратури Донецької області (87500, м.Маріуполь, вул.Університетська,6) про визнання протиправною та скасування постанови Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року та зняття майна з арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Донецької області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року, серія та номер: 1773 166 та зняти арешт, накладений на все майно Позивача на підставі Постанови прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року серія та номер: 1773166, згідно Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (номер інформаційної довідки 113896661 від 13.02.2018 року).

В обгрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна що до суб'єкта (номер інформаційної довідки 113896661 від 13.02.2018р.) на все майно Позивача накладений арешт, про що у вище вказаній Інформації існує запис - «опис предмета обтяження - все майно». Підставою виникнення зазначеного обтяження вказана постанова Прокуратури Донецької області від 12.04.2002р. серія та номер: 1773 166. Постановою Київського районного суду м. Донецька від 7 квітня 2003 року встановлено, що вироком Київського районного суду м. Донецька від 6 березня 2003року Позивач виправданий із-за відсутності в його діях складу злочину. У даній Постанові зазначено, що у процесі досудового слідства слідчими органами були прийняті міри до можливої конфіскації майна і було накладено арешт на майно, яке належало Позивачу, а також було встановлено, що при винесенні вироку не була вирішена доля приналежного Позивачу майна. Постановою від 7 квітня 2003 р. Київський районний суд м. Донецька постановив зняти арешт з переліченого у постанові рухомого майна Позивача. 16 лютого 2018р. Позивач звернувся до Відповідача з клопотанням про зняття майна з арешту, в якому просив скасувати постанову Прокуратури Донецької області від 12.04.2002р. серія та номер: 1773 166 про накладення арешту на майно Позивача.

Відповідач листом № 04/2/2-62.18 від 26.02.18 року відмовив Позивачу у задоволенні його звернення. Зазначає, що Існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права власника майна.

Відповідно до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши заявлену позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Пунктом 2 частини 2 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

За змістом п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Отже, однією із визначальних ознак публічно-правового спору є реалізація посадовою чи службовою особою владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору.

Суд зазначає, що Постановою Київського районного суду м. Донецька від 7 квітня 2003 р. встановлено, що вироком Київського районного суду м. Донецька від 6 березня 2003р. Позивач виправданий із-за відсутності в його діях складу злочину. У даній Постанові зазначено, що у процесі досудового слідства слідчими органами були прийняті міри до можливої конфіскації майна і було накладено арешт на майно, яке належало Позивачу. Також в постанові зазначено, що при винесенні вироку не була вирішена доля приналежного Позивачу майна. Постановою від 7 квітня 2003 р. Київський районний суд м. Донецька постановив зняти арешт з переліченого у постанові рухомого майна Позивача.

Відповідно до відповіді Прокуратури Донецької області від 26.02.2018 року № 04/2/2-62-18 на звернення позивача щодо зняття арешту з майна, накладеного прокуратурою Донецької області від 12.04.2002 року Позивачу відмовлено у задоволенні його звернення, мотивуючи свою відмову тим, що згідно п.9 Розділу XI «Перехідні положення» чинного Кримінального процесуального Кодексу України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Разом з цим, Відповідач вказав, що в разі незгоди з його відповіддю Позивач має право згідно зі ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» у порядку підлеглості оскаржити її у вищому органу або безпосередньо до суду.

Рішенням Конституційного суду України № 6рп/2001 від 23 травня 2001 року роз'яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не можуть бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена також і в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 12.03.2011 № 334/8/13-11 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2011 № 259/0/4-11.

Також, щодо порядку розгляду спорів за скаргами громадян на неправомірні дії, зокрема прокуратури при вирішенні заяви про порушення кримінальної справи Конституційним судом України у рішенні від 14.12.2011 (№ 19-рп/2011) у справі № 1-29 надано наступні роз'яснення.

Зокрема, ч. 3 п. 4.2. даного рішення визначено, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно п. 4.3. даного рішення положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права. Оскільки здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діючи до порушення кримінальної справи, вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі, тому правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

Звідси, як зазначено Конституційним Судом України у ч.4 вказаного пункту перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень (прокурора) має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис пункту 2 частини другої статті 19 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Ідентична правова позиція висловлена і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у пункті якої зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченими Кримінально-процесуальним кодексом України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 ст.24 Кримінально процесуального кодексу України, встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, відносини, які виникають між позивачем ОСОБА_1 та Прокуратурою Донецької області регламентовані Кримінальним процесуальним кодексом України, тому вимоги позивача про скасування постанови Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року та зняття арешту, накладеного на все майно Позивача на підставі Постанови прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року серія та номер: 1773166, згідно Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (номер інформаційної довідки 113896661 від 13.02.2018 року), повинні розглядатись у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання протиправною та скасування постанови Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року та зняття майна з арешту - відмовити.

Відповідно до частин четвертої - п'ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.05.2018 року.

Суддя Кочанова П.В.