Справа № 820/1953/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків
07.05.2018 р. справа №820/1953/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом
ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України
про1) визнання протиправними та скасування п. 18 протоколу №2 від 05.01.2018 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 162 Закону від 20.12.1991 №2011-ХІІ (в редакції Закону №2004-VІІІ від 06.04.2017 р.) у Порядку, затвердженому Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 р. та Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 р.; 3) зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 162 Закону від 20.12.1991 №2011-ХІІ (в редакції Закону №2004-VІІІ від 06.04.2017 р.) у Порядку, затвердженому Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 р. та Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 р., з урахуванням раніше виплаченої суми; 4) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення; 5) зобов`язання Міністерства оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, -

встановив:

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що має право на одержання виплати у більшому розмірі згідно з Законом України від 06.04.2017р. №2004-VIII.
Відповідач, Міністерство оборони України, з поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що розмір виплат визначений правильно, застосуванню підлягає законодавство, яке було чинним на дату настання інвалідності, а не на дату прийняття рішення Міністерством.
Відповідач, Харківський обласний військовий комісаріат, з поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що розмір виплат визначений правильно, застосуванню підлягає законодавство, яке було чинним на дату настання інвалідності, а не на дату прийняття рішення Міністерством.
Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи незмінність завдання адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 4 ст. 242 КАС України незалежно від категорії спору, імперативно встановлену законодавцем мету адміністративного судочинства у вигляді захисту прав та інтересів невладного суб`єкта, зміст та характер спірних правовідносин, обсяг доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній письмовими документами.
Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
За матеріалами справи судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 31.08.2017 р. по справі №642/3826/17 визнано протиправною відмову Міністерства оборони України з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, на Харківській ОВК було покладено обов`язок подати до Міністерства оборони України висновок за формою додатку №13 до наказу №530 та документи для виплати одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку, затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013 р., наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 р., на Міністерство оборони України було покладено обов`язок вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку, затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013 р., наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 р.
На виконання указаної постанови суду відповідач, Міністерство оборони України, 05.01.2018 р. прийняв і виклав у п. 18 протоколу №2 письмове рішення, яким одночасно скасував попереднє рішення з приводу відмови у призначення позивачу одноразової грошової допомоги (п. 1 протоколу №73 від 07.07.2017 р.) і призначив одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у розмірі 182700,00грн.
Позивачем заявлена вимога про скасування названого рішення владного суб`єкта у цілому, але така вимога задоволенню не підлягає, позаяк оскарженим рішенням у вигляді п. 18 протоколу №2 від 05.01.2018 р. було на виконання постанови Ленінського районного суду міста Харкова від 31.08.2017 р. по справі №642/3286/17 скасовано рішення у вигляді п. 1 протоколу №73 від 07.07.2017 р.
Отже, скасування рішення за п. 18 протоколу №2 від 05.01.2018 р. матиме юридичним наслідком відновлення дії попереднього рішення - п. 1 протоколу №73 від 07.07.2017 р., а це суперечить і інтересам позивача, і постанові Ленінського районного суду міста Харкова від 31.08.2017 р. по справі №642/3286/17.
Відтак, суд не знаходить підстав для визнання протиправним рішення Міністерства оборони України викладеного у формі п. 18 протоколу №2 від 05.01.2018 р. в частині скасування рішення Міністерства оборони України викладеного у формі рішення Міністерства оборони України викладеного у формі.
З огляду на викладене, суд, продовжуючи розгляд справи, перевіряє на відповідність закону рішення владного суб`єкта за п. 18 протоколу №2 від 05.01.2018 р. виключно в частині розміру одноразової грошової допомоги.
Як випливає з матеріалів справи, позивачу рішенням МСЕК від 09.07.2013 р. була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Рішенням МСЕК від 28.07.2014 р. позивачу була підтверджено ІІІ групу інвалідності.
Розглядаючи справу, суд відмічає, що в Україні правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, настання якої спричинено подіями проходження громадянином військової служби, до 01.01.2007 р. були унормовані приписами загальних актів з питань загальнообов`язкового державного соціального страхування, з 01.01.2007 р. почали регламентуватись приписами спеціального акту права ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і передбачали виплату одноразової грошової допомоги у кратному розмірі до грошового забезпечення за останньою посадою, з 01.01.2014 р. - ст. 16-164 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції Закону України від 04.07.2012 р. № 5040-VI і передбачали виплату одноразової грошової допомоги у кратному розмірі до прожиткового мінімуму для працездатної особи.
Суд відзначає, що положення спеціального акту права - ст. 16-164 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повністю кореспондують положенням ст. 3 Конституції України, де указано, зокрема, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.
Окрім того, з огляду на характер та зміст правовідносин з виконання особою військового обов`язку із захисту Батьківщини та життєві наслідки виконання такого обов`язку у вигляді погіршення стану здоров`я аж до настання інвалідності, суд вважає за можливе поширити на спірні правовідносини дію ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, позаяк має місце втручання Держави у приватне життя особи шляхом спонукання до вимушеного проходження військової служби, а фактичні наслідки цієї служби (у вигляді настання інвалідності) докорінно змінюють все подальше приватне життя громадянина.
У силу ч. 8 ст. ст. 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" саме з документальним підтвердження події погіршення стану здоров`я людини, тобто з настанням події встановлення інвалідності законодавець пов`язує виникнення у особи права на одержання одноразової грошової допомоги.
Таким чином, позивач набув таке право 28.07.2014 р. і за загальним правилом реалізація такого права має відбуватись за правилами законодавства, котре діяло на той момент.
Між тим, суд бере до уваги, що у подальшому Законом України від 06.04.2017 р. №2004-VIII була викладена у новій редакції ст. 162 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 15, ст. 190; 2013 р., N 25, ст. 246; 2017 р., N 2, ст. 25), унаслідок чого було запроваджено виплату у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Згідно з п. 2 розділу ІІ Закону України від 06.04.2017 р. №2004-VIII дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Звідси слідує, що відносно всіх інших осіб, котрі не згадані у наведеній статті, мають застосовуватись норми Закону України від 06.04.2017 р. №2004-VIII.
Розв`язуючи спір, суд бере до уваги, що зазначений акт права набув чинності 06.05.2017 р., тобто був чинний на момент вирішення Ленінським райсудом міста Харкова справи №642/3826/17.
Однак, із тексту постанови Ленінського районного суду міста Харкова від 31.08.2017 р. по справі №642/3826/17 витікає, що суд обтяжив відповідача, Харківський ОВК, та відповідача, Міністерство оборони України, забезпечити практичну реалізацію права позивача на одержання одноразової грошової допомоги без урахування норм Закону України від 06.04.2017 р. №2004-VIII.
Відтак, питання застосування до спірних правовідносин норм Закону України від 06.04.2017 р. №2004-VIII є предметом доказування по справі №642/3826/17.
Окремо суд наголошує на юридичній неспроможності доводу позивача про застосування до спірних правовідносин норм Закону України від 06.04.2017 р. №2004-VIII, адже сам Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" може бути застосований у комплексно-системному розумінні, а не шляхом вибіркового обрання бажаної норми права.
З наявних у справі документів вбачається, що право позивача на одержання одноразової грошової допомоги ґрунтується на п.п. 4 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У спірному рішенні владний суб`єкт Міністерство оборони України - уникнув конкретизації цієї обставини, але обставина була установлена судом при розгляді справи №642/3826/17, викладена у постанові від 31.08.2017 р., а відтак, не може бути залишена поза увагою окружного адміністративного суду при розв`язані цього спору.
Станом на дату встановлення останньої інвалідності позивача (28.07.2014 р.) п.п. 4 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII п.п. 4 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було викладено в іншій редакції, у силу якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Таким чином, з 01.01.2017 р. позивач як особа, настання інвалідності якої прямо пов`язано з проходженням строкової військової служби, взагалі не має права на одержання виплати у порядку п.п. 4 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, адже діяв відповідно до закону у редакції на дату встановлення громадянину інвалідності та відповідно до рішення суду у справі №642/3826/17.
Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відхилення заявлених вимог.
Беручи до уваги результат вирішення спору та з`ясовані обставини спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для покладення на владних суб`єктів обов`язку згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.
Роз`яснити, що скарга може бути подана у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України.

Суддя Сліденко А.В.