Справа № 804/675/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року Справа № 804/675/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, -
23.01.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування:
В судовому засіданні 12.03.2018 року представником позивача надано додаткові пояснення, що ґрунтуються на доводах, викладених у письмовій відповіді на відзив.
Представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого в ході проведення перевірки не було встановлено факт оплати (погашення зобов'язань) за виписаними ФОП ОСОБА_2 простими векселями, отже товар, на оплату за який виписані такі векселі, не є оплачений, а неоплачені витрати не можна віднести до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу. Щодо ведення обліку придбання та продажу товарів, обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість вказано, що у період з 01.01.2016 р. по 28.07.2016 р. загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів ФОП ОСОБА_2 склала 1743984,50 грн., в той час як у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням. Отже, ФОП ОСОБА_2 до 11.08.2016 р. мав подати заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість. 23.09.2016 р. на рахунок ФОП ОСОБА_2 від покупця ТОВ «Універсал-сити» надійшли кошти у сумі 105900,00 грн., що є об'єктом оподаткування ПДВ.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у письмовому провадженні, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до положень частини 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований 13.06.1996 р. виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та перебуває на податковому обліку в Новомосковській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Вказаною перевіркою встановлено порушення:
1. п.177.2, п.п. 177.4.4, п.п. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суми валових витрат у розмірі 1815104,00 грн., в тому числі: 2016 рік - 1815104,00 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у розмірі 1815104,00 грн., у тому числі: 2015 рік - 0,00 грн., 2016 рік - 1815104,00 грн. та занижено ПДФО до сплати в сумі 326718,72 грн., в тому числі: 2016 рік - 326718,72 грн., в результаті чого донараховано: ПДФО у розмірі 326718,72 грн. , в тому числі: 2016 рік - 326718,72 грн.;
5. п.203.1 ст.203, п.п. 49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України в частині не подачі податкових декларацій з податку на додану вартість, за період серпень - вересень 2016 року;
6. п. 4 ст. 6 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п.12 роз. II та п.2 розд. ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435 в частині неподання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік.
Досліджуючи правомірність винесених рішень та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено таке.
Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України).
Положеннями п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
З аналізу наведених приписів Податкового кодексу України випливає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати на оплату вартості товарів (робіт, послуг) згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, тобто витрати, які були понесені при фактичній оплаті товарів, робіт, послуг, а саме оплачені витрати.
Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України).
Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 р. № 481 (далі за текстом - Порядку № 481) затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.
Відповідно до абз. 5-6 п. 6 Порядку № 481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.
Отже, визначення документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю відбувається за даними Книги обліку доходів і витрат.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно з ч.2 ст.3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п.1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Судом встановлено, що 04.03.2016 р. між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "АПК "Співдружність" (продавець) укладено договір на постачання товару - запасні частини до обладнання різного призначення.
На виконання вказаного договору ТОВ "АПК "Співдружність" виписано видаткові накладні на постачання товару № 03 від 30.03.2016 р., № 04 від 20.07.2016 р., № 05 від 20.07.2016 р., № 06 від 26.07.2016 р., № 07 від 28.07.2016 р.
Розрахунок за договором здійснено шляхом виписання простих векселів на загальну суму 1824155,16 грн.: АА2051683 від 28.04.2016 р., АА2051684 від 28.04.2016 р., АА2051685 від 28.04.2016 р., АА2051686 від 28.04.2016 р., АА2052537 від 11.08.2016 р., АА2052538 від 11.08.2016 р., АА2052539 від 11.08.2016 р., АА2052540 від 11.08.2016 р., АА2052542 від 11.08.2016 р., АА2052543 від 11.08.2016 р., АА2052544 від 11.08.2016 р.
В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 надавались письмові пояснення від 30.11.2017 р., згідно яких вексельні зобов'язання погашені.
Проте, в ході розгляду справи ФОП ОСОБА_2 не надано доказів погашення зобов'язань за наведеними простими векселями, отже відсутнє документальне підтвердження витрат.
Натомість представником позивача надано до суду договір поруки від 14.03.2016 р., укладений між ТОВ «Техресурс Компані» (поручитель), ТОВ "АПК "Співдружність" (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець), предметом якого є в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу від 04.03.2016 р., поручення ТОВ «Техресурс Компані» перед продавцем щодо виконання покупцем обов'язку, та зобов'язання покупця сплатити поручителеві за його вимогою суми заборгованості. Заборгованість покупця виникає за товари, які було (буде) поставлено покупцю та/або за векселями, якими може бути (було) оформлено забезпечено таку заборгованість, та термін сплати яких настав (п.1.2 договору поруки від 14.03.2016 р.).
Також, надано акти пред'явлення векселів до платежу від 10.05.2016 р., від 12.08.2016 р., щодо пред'явлення ТОВ «Спецмонтажтехнологія» векселів, та квитанції до прибуткового касового ордера ТОВ «Техресурс Компані» про прийняття коштів від ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 1574315,16 грн. Проте вказані акти пред'явлення векселів до платежу від 10.05.2016 р., від 12.08.2016 р. суд не приймає в якості доказів погашення зобов'язань перед ТОВ "АПК "Співдружність" за договором купівлі-продажу від 04.03.2016 р., оскільки ТОВ «Спецмонтажтехнологія» не стороною у спірних правовідносинах, а також в даному випадку не є ані поручителем ФОП ОСОБА_2, ані його боржником.
Разом з тим, докази виконання ТОВ «Техресурс Компані», як поручителем, перед ТОВ "АПК "Співдружність" договірних зобов'язань з погашення суми заборгованості за договором купівлі-продажу від 04.03.2016 р. позивачем не надано.
Отже, суд не приймає як належне підтвердження здійснення оплати за договором від 04.03.2016 р., укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "АПК "Співдружність", оскільки ФОП ОСОБА_2 в ході розгляду справи не надано доказів погашення заборгованості перед ТОВ "АПК "Співдружність", а лист ТОВ «Техресурс Компані» від 12.05.2016 р. не може бути визнаний судом, як підтвердження здійснення перерахунку суми 1824155,16 грн.; жодного підтвердження від ТОВ "АПК "Співдружність" щодо погашення заборгованості позивачем не надано.
Окрім того, суд зауважує, що вказані документи не були надані під час проведення перевірки, а також позивачем під час подання позову не зазначалось про наявність договору поруки від 14.03.2016 р., за яким ТОВ «Техресурс Компані», як поручителем було виконано зобов'язання за договором купівлі-продажу від 04.03.2016 р., а також не надані відповідні докази.
Згідно п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Отже судом не береться до уваги надані представником позивача лише 07.03.2017 р. копії документів, у зв'язку з тим, що суд вважає, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності та при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.
З огляду на викладене, у разі не підтвердження оплати за придбаний товар, що утворює основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів, неможливо стверджувати про понесення таких витрат, та, відповідно, відображення таких при визначенні фінансового результату до оподаткування податкової декларації про майновий стан і доходи.
На підставі викладено висновки перевірки про завищення ФОП ОСОБА_2 валових витрат у розмірі 1815104,00 грн. за 2016 рік, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у розмірі 1815104,00 грн. за 2016 рік, та податку на доходи фізичних осіб у сумі 326718,72 грн. підтверджено в ході судового розгляду справи.
Таке податкове повідомлення-рішення ґрунтується на висновках податкового органу про заниження позивачем податкових зобов'язань зі сплати військового збору за 2016 рік.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів в Україні" від 31.07.2014 р. №1621 зі змінами та доповненнями запроваджено військовий збір.
Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово введено військовий збір за ставкою 1,5 відсотка від доходів, визначених ст. 163 цього Кодексу (загальний річний оподатковуваний дохід), а платниками збору є особи визначені п. 162.1 ст. 162 Кодексу (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерелом походження в Україні, так і іноземні доходи).
Таким чином позивач є платником військового збору, а об'єктом оподаткування є його загальний річний оподатковуваний дохід.
Під час судового розгляду справи та виходячи з акту перевірки, судом встановлено, що висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України ґрунтується на виявлених в ході проведення перевірки недостовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір.
З огляду на не підтвердження позивачем правомірності визначення чистого оподаткованого доходу за період перевірки, висновок контролюючого органу щодо неправомірного визначення суми доходу, на який нараховується військовий збір є обґрунтованим.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Отже, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач є платником єдиного внеску, а об'єктом оподаткування для позивача відповідно до ст. 7 вказаного Закону є сума його доходу.
З огляду на не підтвердження позивачем правомірності визначення чистого оподаткованого доходу за період перевірки, висновок контролюючого органу щодо неправомірного визначення суми доходу, на який нараховується єдиний внесок та не нарахування позивачем єдиного соціального внеску з фактично отриманого ним доходу у сумі 1815104,00 грн. є обґрунтованим.
Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України в разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Під оподатковуваними операціями слід розуміти операції, які підпадають під обкладення ПДВ, а саме операції, що обкладаються ПДВ за ставкою 20%, 0% та звільнені (умовно звільнені).
Отже, при визначенні загального обсягу оподатковуваних операцій звітного періоду для реєстрації (обов'язкової, добровільної) платником ПДВ враховуються обсяги операцій, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою ПДВ, нульовою ставкою ПДВ, звільнені та тимчасово звільнені від оподаткування ПДВ.
Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Відповідно, якщо особа не є платником ПДВ, то вона не має права нараховувати його на ціну товарів (послуг).
Відповідно до п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України платником ПДВ, серед інших, є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
Умови обов'язкової реєстрації платником ПДВ, як вже було зазначено, передбачені п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, полягають в тому, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців має сукупно перевищити 1000000 гривень без урахування ПДВ.
При цьому, у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. (п. 183.2 ст. 183 Податкового кодексу України).
Пунктом 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено податковий обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді (п.49.2 ст.49 ПК України).
Підпунктом 49.18.1 п.49.18 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку: якщо особа - неплатник ПДВ здійснила операції з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, на суму 1000000 гривень, то вказана сума повністю підпадає під визначення, наведене у пункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. Адже за пунктом 201.8 Податкового кодексу України нараховувати ПДВ може лише особа, котра вже зареєстрована платником цього податку. І лише сума, яка перевищує 1000000 гривень, підлягає оподаткуванню у загальному порядку, оскільки неподання реєстраційної заяви у зазначеному випадку призводить до відповідальності особи за ненарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника ПДВ без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю (п. "а" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України).
Згідно п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
При цьому судом встановлено, що 28.07.2016 р. до складу доходів ФОП ОСОБА_2 віднесено суму 105900 грн., що було відображено у Книзі обліку доходів і витрат, відповідно до видаткової накладної № 5 від 21.07.2016 р.
Оплата за поставлений товар здійснена лише 23.09.2016 року.
Отже, ФОП ОСОБА_2 у складі загальної суми доходів від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців, яка сукупно перевищила 1000000 гривень без урахування ПДВ та має наслідком для переходу на загальну систему оподаткування, вже відобразив суму отриманого валового доходу від реалізації товару на адресу ТОВ "Універсал-сити" на загальну суму 105900 грн., відповідно до видаткової накладної № 5 від 21.07.2016 р.
За таких обставин, враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 до обсягу доходу протягом останніх 12 календарних місяців до переходу на загальну систему оподаткування вже включено суму отриманого валового доходу від реалізації товару на адресу ТОВ "Універсал-сити" на загальну суму 105900 грн., датою події, що відбулась раніше, тобто відвантаження товару, така сума не може бути врахована повторно, за другою подією - надходження коштів, і як наслідок з нарахуванням податкового зобов'язання.
Враховуючи вимоги п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, за фактом надходження 23.09.2016 р. від ТОВ "Універсал-сити" в рахунок оплати за отриманий товар суми 105900 грн. податкові зобов'язання не можуть бути сформовані.
В частині порушень п. 49.1, п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, суд зазначає, що протягом перебування на загальній системі оподаткування з 01.08.2016 р. по 31.12.2016 р. позивач не звітував, що не спростовано.
З огляду на викладене позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 5189,47 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.946423629.1 від 22.01.2018 року.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 264,75 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський