Справа № 264/1217/18
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/1217/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н.В., при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського першого батальйону роти №2 Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Даніліка Геннадія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що на підставі постанови від 23.02.2018 року поліцейського першого батальйону роти №2 Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Даніліка Г.О. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП на нього було накладено штраф у розмірі 510 грн. Згідно із зазначеною постановою він 23.02.2018 року о 16-45 годині, керуючи автомобілем «Seat Ibiza» державний номерний знак НОМЕР_1 по бульвару Приморському, 23 в м.Маріуполі, здійснив зупинку у місці, де транспортний засіб стояв, що унеможливлювало рух інших транспортних засобів, чим суттєво заважав дорожньому руху та порушив п. 15.10д ПДР України. Із цією постановою він не згодний, оскільки вказаного в постанові правопорушення він не скоював, докази його вини відсутні. Так, 23.02.2018 року приблизно о 16-55 годині він на автомобілі «Seat Ibiza» державний номерний знак НОМЕР_1 приїхав до санаторію, розташованому по бул.Приморському, 23, в м.Маріуполі, зупинив свій автомобіль та пішов до калитки, при цьому, ні виїзд з території пансіонату, ні рух поряд з пансіонатом його автомобіль не перекривав. В цей же час до санаторію під'їхав позашляховик «Мітсубіші Аутлендер» чорного кольору, який став з іншого боку від автомобіля позивача. По дорозі до пансіонату стояв автомобіль патрульної поліції «Хюндай Соната» з працюючими спеціальними сигналами синього кольору, тобто послідовність руху транспортних засобів бачили поліцейські патрульної поліції та цей факт має бути зафіксований відео реєстратором вказаного службового автомобілю. Приблизно о 17-00 годині позивач вийшов з санаторію та побачив автомобіль патрульної поліції з працюючими спеціальними сигналами синього кольору. Патрульні повідомили позивачу, що він припаркував свій автомобіль не на тій стороні дороги де потрібно та цим перешкодив рух транспорту й пішоходам. Однак автомобіль позивача не міг перешкоджати руху транспорту та пішоходів, оскільки відстань від його автомобіля до іншого автомобіля дозволяла без перешкод проїжджати іншим транспортним засобам, водій позашляховика «Мітсубіші Аутлендер» припаркував свій автомобіль вже після позивача, тобто останнім в цьому місці. Крім того, дорога була засипана снігом та межі проїзної частини не було видно, у зв'язку із чим він був позбавлений можливості орієнтуватися щодо положення транспортного засобу при паркуванні, знаків, забороняючих зупинку та стоянку в цьому місці не встановлено. Також поліцейські не надали доказів як само ними визначена неможливість проїзду в даному місці (виміри зо допомогою технічних засобів відстані між припаркованими автомобілями, пояснення водіїв або пішоходів). Патрульні поліцейські відмовились прийняти до уваги його доводи, а також відмовили у прийняті від нього клопотань у справі про адміністративне правопорушення та повідомили, що постанова про притягнення позивача до відповідальності вже виготовлена, у зв'язку з чим, вони не будуть приймати та розглядати клопотання. Тобто, фактично справа розглянута без повного та всебічного дослідження всіх обставин справи. Справа розглянута на місці, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, чим позбавлено позивача в повній мірі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА №304587 від 23.02.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., а провадження по справі закрити.

Позивач в судовому засіданні обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення підтримав та пояснив, що 23.02.2018 року приблизно о 16-55 годині він на автомобілі «Seat Ibiza» державний номерний знак НОМЕР_1 приїхав до санаторію, розташованому по бул.Приморському, 23, в м.Маріуполі, де зупинив свій автомобіль якомога ближче до краю дороги, яка на той час була засипана снігом. Після цього до санаторію під'їхав позашляховик «Мітсубіші Аутлендер» чорного кольору, який став з іншого боку від автомобіля позивача. Відповідач при винесенні постанови не встановив межі дороги, особу іншого водія «Мітсубіші Аутлендер», який вже після нього припаркував свій автомобіль на іншій частині дороги напроти його автомобіля, не відібрав від даного водія пояснень, а навпаки не розібравшись в обстановці, не переглянувши відеозапис з реєстратору, звинуватив його в порушення ПДР України та виніс постанову. Просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА №304587 від 23.02.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., а провадження по справі закрити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.15.10д Правил дорожнього руху України, оскільки останній дійсно 23.02.2018 року о 16-45 годині, керуючи автомобілем «Seat Ibiza» державний номерний знак НОМЕР_1 по бульвару Приморському, 23 в м.Маріуполі, здійснив зупинку у місці, де транспортний засіб стояв, що унеможливлювало рух інших транспортних засобів. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови серії ЕАА №304587 від 23.02.2018 року, винесеної поліцейським Управління патрульної поліції в Донецькій області Данілік Г.О. відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП, встановлено, що 23.02.2018 року о 16-45 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Seat Ibiza» державний номерний знак НОМЕР_1 по бульвару Приморському, 23 в м.Маріуполі, здійснив зупинку у місці, де транспортний засіб стояв, що унеможливлювало рух інших транспортних засобів, чим суттєво заважав дорожньому руху та порушив п. 15.10д ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Тож, складаючи оскаржувану постанову, відповідач як інспектор поліції діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, передбачений діючим КУпАП.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 15.10д Правил дорожнього руху України стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Щодо доводів позивача про скасування постанови через те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Таке твердження позивачем наведено на підставі рішення Конституційного суду від 26.05.2015 № 5- рп/2015 у справі за поданням Уповноваженого Верховної Ради щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП. Однак з таким висновком погодитись не можна.

Так, слід зазначити, що рішення Конституційного суду від 26.05.2015 № 5-рп/2015 було прийнято до змін внесених 14.07.2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», які були направлені на істотну зміну та спрощення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху саме для поліцейських. Внесені зміни стосувались зокрема ст. 33, 222, 258, 276 КУпАП, які неодноразово викладались в постанові колегії судій апеляційного суду у попередній редакції.

Підняте Конституційним судом питання у рішенні від 26.05.2015 року, стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху «за місцем вчинення» чи «на місці вчинення», було доповнено та деталізовано у КУпАП шляхом внесення змін в липні 2015 року.

Так статтю 258 КУпАП було доповнено другою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Частина 4 ст. 258 вказує, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 2.3 рішення Конституційного суду від 26.05.2015 визначає, що перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Враховуючи зміни, які були внесені до ч. 2 ст. 258 КУпАП, то такий перелік, викладений в ч. 1 ст. 258 КУпАП доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції національної поліції наведений в ч. 1 ст. 222 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та притягнення особи до відповідальності має відбуватись у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справі про зазначене адміністративне правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу.

Отже, враховуючи, що до повноважень інспектора патрульної поліції належить розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці зупинки транспортного засобу і накладання адміністративних стягнень, які передбачені частинами 1, 2, 3 СТ.122 КУПАП.

Разом з цим, 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор постанови про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому зв'язку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, споспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «Валерій Лопата проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач заперечує проти вказаних у постанові обставинах скоєння правопорушення та зазначає, що після того, як він припаркував свій автомобіль біля санаторію, поруч з ним на іншій стороні обочини припаркувався інший автомобіль «Мітсубіші», але відповідач при розгляді справи не з'ясував цих обставин. Дані свідчення позивача також підтвердилися в судовому засіданні під час огляду відеозапису, наданого відповідачем, з якого дійсно вбачалось, що дорога по бул.Приморському була засніжена, розмітки не було видно, знаків забороняючи паркування також не було. Біля будинку №23 по бул.Приморському в м.Маріуполі був припаркований з лівої сторони автомобіль позивача та з правої сторони автомобіль «Мітсубіші» темного кольору. Відповідач не надав доказів як само ним визначена неможливість проїзду в даному місці, не зроблені виміри за допомогою технічних засобів відстані між припаркованимим автомобілями, не встановлена особа водія автомобіля «Мітсубіші», не відібрані його письмові пояснення, а також відсутні пояснення інших свідків, які б підтвердили факт порушення ПДР. З наданого відповідачем відеозапису не вбачається вчинення саме позивачем порушення Правил дорожнього руху України та сам позивач заперечував щодо вчинення ним будь-якого з порушень правил дорожнього руху.

Таким чином, доказів щодо скоєння ОСОБА_1 вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а саме: фото, відео-матеріали, пояснень свідків, тощо, відповідачем суду не надано.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю на підставі ст. 247 ч.1 КУпАП за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем не надано суду достатньо доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 121, 122, 159-164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 293-295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського першого батальйону роти №2 Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Даніліка Геннадія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № №304587 від 23.02.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ст. 122 ч.3 КУпАП, винесену поліцейським першого батальйону роти №2 Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Данілік Геннадієм Олександровичем, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Н. В. Литвиненко