Справа № 336/2177/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 336/2177/17

Провадження № 11-353апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області - Суворової Світлани Володимирівни (далі - державний реєстратор), треті особи - приватний підприємець (далі - ПП) ОСОБА_5, фермерське господарство (далі - ФГ)

«Надія-Агро-V», про визнання протиправними дій та скасування рішень

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року (суддя Суркова В.П.) та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року (у складі колегії суддів Божко Л.А., Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.),

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії державного реєстратора під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 січня 2017 року № 33450304, на підставі якого здійснена державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 7,32 га, кадастровий № НОМЕР_1, за ФГ «Надія-Агро-V» строком до 17 листопада 2030 року та внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право від 26 грудня 2016 року № 18604963;

- визнати протиправними дії державного реєстратора під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 січня 2017 року № 33448451, на підставі якого здійснена державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 14,64 га, кадастровий № НОМЕР_2, за ФГ «Надія-Агро-V» строком до 17 листопада 2030 року та внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право від 26 грудня 2016 року № 18603727;

- визнати нечинними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 січня 2017 року № 33450304 та № 33448451;

- скасувати записи про державну реєстрацію іншого речового права від 26 грудня 2016 року № 18604963 та № 18603727.

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 10 липня 2017 року провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оскільки цей спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції, пославшись на висновки Верховного Суду України, наведені у постановах від 11 листопада, 9, 16 грудня 2014 року (справи № 21-493а14, 21-308а14,

21-544а14 відповідно) та 17, 24 лютого 2015 року (справи № 21-551а14, 21-34а15 відповідно), виходив із того, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами цивільного судочинства, а не адміністративного, оскільки позивач оспорює правомірність права оренди на земельні ділянки. Оскарження дій державного реєстратора щодо реєстрації права оренди обумовлене належністю земельних ділянок ОСОБА_3, а отже, у цьому випадку існує спір про право на нерухоме майно, до вирішення якого не може бути вирішено питання про правомірність реєстрації права оренди земельних ділянок.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, у якій просить скасувати ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що предметом позову є дії державного реєстратора та встановлення чи спростування факту правомірності повторної реєстрації похідного речового права - права користування земельними ділянками у разі наявного та зареєстрованого тотожного права на ті самі земельні ділянки за іншим користувачем.

Вважає, що у ційсправі спір про право відсутній, дослідженню підлягають оскаржуване рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень - особи, наділеної владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав - на предмет відповідності такого рішення критеріям, визначеними частиною третьою статті 2 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Наголошує, що спір виник із публічно-правових відносин, у яких відповідач є суб'єктом владних повноважень, та відповідно до статті 17 КАС (узазначеній редакції)відноситься до компетенції адміністративних судів, тобто має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

До того ж, на думку ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції помилково застосував правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постановах від 11 листопада, 9, 16 грудня 2014 року та 17, 24 лютого 2015 року, оскільки відносини, що є предметом розгляду у цій справі, не є тотожними з тими, що досліджувались Верховним Судом України у перелічених справах.

23 лютого 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу про поновлення строку на касаційне оскарження та відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_3 на зазначені вище судові рішення.

У березні 2018 року державний реєстратор - відповідач у справі, що розглядається, надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому вказав на те, що цей спір виник внаслідок невизнання позивачем укладених між ним і третьою особою додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, а отже, спір є приватно-правовим, і має розглядатися в порядку цивільного судочинства за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

27 березня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою на підставі частини шостої статті 346 КАС передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до цієї норми справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції, справа підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 КАС (у чинній редакції) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установили суди попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 21,96 га, розташована на території Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району, на праві приватної власності належить ОСОБА_3, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю

серії НОМЕР_3 виданого 5 квітня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_4.

21 липня 2008 року між ОСОБА_3 як орендодавцем і приватним підприємцем ОСОБА_5 як орендарем укладено договори оренди земельних ділянок, загальними площами 7,32 га та 14,64 га строком на 10 років, зареєстровані у Куйбишевському районному відділі земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 21 серпня 2008 року за № 62 та №61 відповідно.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних

осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 31 жовтня 2016 року заснував ФГ «Надія-Агро-V».

17 листопада 2016 року ОСОБА_3 як орендодавець та ПП ОСОБА_5, який є головою ФГ «Надія-Агро-V», як орендар уклали додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок від 21 липня 2008 року, з яких убачається, що сторони за взаємною згодою сторін вирішили внести у договори оренди земельних ділянок від 21 липня 2008 року зміни та доповнення. Зокрема, відомості про орендаря, у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми діяльності, а також строк дії вказаних договорів - до 17 листопада 2030 року.

Згідно з інформаційною довідкою від 28 березня 2017 року № 83576210 на земельну ділянку, кадастровий номер № НОМЕР_2, площею 14,64 га рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33448451 від 17 січня 2017 року, зареєстровано право оренди земельної ділянки за ФГ «Надія-Агро-V», строк

дії - до 17 листопада 2030 року.

Згідно з інформаційною довідкою від 28 березня 2017 року № 83578344 на земельну ділянку, кадастровий номер № НОМЕР_1, площею 7,32 га рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33450304 від 17 січня 2017 року, зареєстровано право оренди земельної ділянки за ФГ «Надія-Агро-V», строк дії - до 17 листопада 2030 року.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 КАС (у зазначеній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем і третьою особою) у зв'язку з укладенням додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, зокрема, в частині розміру орендної плати та строку дії вказаних договорів, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад, дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містять постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справах № 184/2470/13 та № 815/6956/15.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС (у чинній редакції) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 2, 4, 17, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356,

359 Кодексу адміністративного судочинства України у чинній редакції, ВеликаПалата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

У повному обсязі постанова складена й підписана 2 травня 2018 року.

Суддя-доповідачО.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Н.П. Лященко
С.В. БакулінаІ.В. Саприкіна
Д.А. ГудимаО.М. Ситнік
В.І. ДанішевськаО.С. Ткачук
О.С. ЗолотніковВ.Ю. Уркевич
В.С. КнязєвО.Г. Яновська
Л.М. Лобойко