Справа № 826/16408/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 травня 2018 року

Київ

справа №826/16408/16

адміністративне провадження №К/9901/46437/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 у справі №826/16408/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017, позовні вимоги - задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 29.03.2018 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Одночасно, відповідачем у касаційній скарзі порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій заявник, в обґрунтування поважності причин пропуску строку посилається на те, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням відповідача та відсутністю на його рахунку суми грошових коштів необхідної для сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі, можливість виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 05.01.2018 про залишення касаційної скарги без руху була відсутньою.

Одночасно, відповідач зазначає, що оскільки вперше касаційну скаргу по даній справі було подано в межах встановленого КАС України строку на касаційне оскарження, а повернення касаційної скарги заявнику не позбавляє права на повторне звернення до Верховного Суду, на думку заявника, строк на касаційне оскарження має бути поновлено незалежно від причин його пропуску.

Ухвалою Верховного Суду від 10.04.2018 касаційну скаргу відповідача було залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 332 КАС України, оскільки наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження підстави визнані судом неповажними, та статті 330 Кодексу, у зв'язку з ненаданим документа про сплату судового збору у розмірі визначеному законом, та надано відповідачу строк на усунення вказаних недоліків терміном у десять днів з моменту вручення копії даної ухвали.

Вказану ухвалу Верховного Суду було вручено представнику заявника 16.04.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №754.

На виконання вимог вказаної ухвали про залишення касаційної скарги без руху, заявником на адресу суду направлено клопотання про усунення недоліків, до якого долучено документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій відповідачем, в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження вказано аналогічні підстави, що і при зверненні 29.03.2018 із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

В обґрунтування підстав для поновлення строку касаційного оскарження податковий орган посилається на такі обставини.

Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вперше подала касаційну скаргу у справі №826/16408/16 до Верховного Суду в межах встановленого частиною другою статті 212 КАС України строку на касаційне оскарження, а саме: 14.12.2017.

Ухвалою Верховного Суду від 05.01.2018 відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 213 КАС України, в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення у зв'язку з тим, що до касаційної скарги не додано належним чином оформлений документ на підтвердження повноважень особи, яка підпила касаційну скаргу, наказ на призначення виконуючою обов'язки начальника Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та документ про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, та надано заявнику строк на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2018 відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги за необґрунтованістю, а касаційну скаргу повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України (ненадання документа про сплату судового збору) встановлені ухвалою про залишення касаційної скарги без руху.

Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вдруге 29.03.2018, тобто після значного спливу часу з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги, подало касаційну скаргу у справі №826/16408/16 з пропуском встановленого КАС України строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження податковий орган посилається на те, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням відповідача, труднощами та тривалістю процедури в отриманні необхідної суми коштів на сплату судового збору у зв'язку з блокуванням рахунків та довготривалістю процедури проведення платежів Державною казначейською службою України, можливість своєчасної сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі була відсутньою.

Разом з тим, наведені податковим органом у заяві про поновлення строку касаційного оскарження підстави не можуть бути визнані поважними, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведені положення КАС України (в редакції від 03.10.2017, чинній на дату вчинення судом процесуальної дії) кореспондують положенням статті 13 КАС України (в редакції, яка була чинною на дату звернення до суду з касаційною скаргою вперше).

Враховуючи викладене, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним Кодексом строк та у визначеному порядку.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Як зазначено вище, частиною п'ятою статті 213 КАС України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги вперше) однією з вимог касаційної скарги визначено надання документу про сплату судового збору.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктами, що реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Таким чином, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, діючи як суб'єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому зупинення на рахунку податкового органу фінансових операцій, зокрема, в частині видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов'язків щодо оформлення касаційної скарги, та не повинно ставитись у залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності.

Також, суд зазначає, що на підтвердження обставин вказаних у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій з метою отримання коштів для сплати необхідної суми судового збору за подання касаційної скарги у даній справі, наприклад, звернення до органу казначейської служби з обґрунтуванням необхідності касаційного оскарження судових рішень у справі №826/16408/16 та отримання відповідного фінансування.

Належними доказами поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, у зв'язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за звернення до суду з касаційною скаргою є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на касаційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання відповідачем у заяві про поновлення строку касаційного оскарження причин пропуску такого строку поважними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України (в редакції, чинній на момент вчинення судом процесуальної дії) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 333 КАС України, -

у х в а л и в:

Відмовити Державній податковій інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у поновленні строку на касаційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2017 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 у справі №826/16408/16.

Відмовити Державній податковій інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 у справі №826/16408/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду