Справа № 820/1410/18
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 р. № 820/1410/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до Міністерства фінансів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування комунальному підприємству "Харківводоканал" субвенції на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та недоведення цього рішення до відома Казначейства;

- зобов'язати Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та довести рішення до Казначейства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про невиконання відповідачем вимог Постанови КМ України № 332 від 18.05.2017 року в частині не завершення процедури розрахунків шляхом виділення коштів - субвенцій на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", чим порушив права та інтереси позивача в контексті того, що зазначена бездіяльність призвела до недоотримання позивачем коштів у розмірі 74768244,37 грн. та як наслідок, наявності відповідної суми боргу з ПДВ, на погашення якої повинні були бути спрямовані зазначені суми.

Ухвалою суду від 30.03.2018 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України.

У судове засідання представники сторін та третьої особи не прибули, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній, заперечуючи проти позову, просив у його задоволенні відмовити, з огляду на відсутність порушеного права позивача. Крім того, відповідач зазначав про повідомлення ним відповідних суб'єктів, у процедурі щодо виділення коштів - субвенцій на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", позивача та третю особу, про причини відсутності фінансування. Водночас, вимоги про зобов'язання прийняти відповідні рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та довести рішення до Казначейства є, на думку відповідача, втручанням в його дискреційні повноваження .

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що бездіяльність відповідача у правовідносинах, з приводу яких подано позов, призвела до наявності у підприємства податкового боргу, у свою чергу, причини відсутності фінансування, на які посилався відповідач, не звільняють останнього від виконання покладених на нього обов'язків. Посилання відповідача на втручання в його дискреційні повноваження, на думку позивача є хибними, оскільки чинним законодавством передбачений лише один - імперативний вид поведінки зазначеного суб'єкта владних повноважень, а саме, шляхом прийняття рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків та доведення зазначеного казначейству.

Представником третьої особи було надано пояснення, де вказано, що у відповідній процедурі Мінрегіоном було вчинено необхідне коло дій, які від нього залежали та покладені на нього чинним законодавством.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Так, позивач є єдиним підприємством, яке здійснює централізоване водопостачання та водовідведення м. Харкова та 52 населених пунктів Харківської області, працюючи в умовах дії тарифів, встановлених державним органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що не покривають фактичних витрат підприємства та є передумовою створення нестабільного фінансового стану підприємства, який полягає у виникненні кредиторської заборгованості, у тому числі, перед державою - з податкових платежів.

У свою чергу, гарантією реалізації державної політики, направленої на підтримку та стабілізацію роботи позивача, є щорічне виділення, відповідно до Законів про Державний бюджет України, коштів на погашення різниці в тарифах, що передбачає право позивача на погашення існуючої заборгованості, у тому числі, з податкових платежів, коштами державного бюджету, а підзаконні нормативно-правові акти - детально регламентують його процедуру.

Вказані обставини є загальновідомими, тому, в силу ч.3 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Так, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від було передбачено виділення субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Статтею 31 Закону передбачені джерела перерахування зазначеної субвенції.

Кабінетом Міністрів України, на виконання Закону та частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України, постановою від 18.05.2017 № 332 затверджено Порядок та умови надання у 2017 році вказаної субвенції (далі - Порядок), де визначено детальний механізм виділення коштів субвенції та проведення взаєморозрахунків.

Судом встановлено, що позивачем було виконано у повному обсязі комплекс необхідних робіт з учасниками розрахунків та оформлені Договори про організацію взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 (далі - Договори) на загальну суму 123 015 395,73 грн. для погашення заборгованості Підприємства з податку на додану вартість: Договори від 27.06.2017 р. №3-21/з та №4-21/з; від 13.11.2017 р. №36-21/з, №39- 21/з та №41-21/з; від 17.11.2017 р. №38-21/з; від 19.12.2017 р. №51-21/з ( а.с. 10-21).

Сторонами зазначених Договорів, окрім КП Харківводоканал», є Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департамент фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департамент житлово- комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації.

При цьому, останній, відповідно до п.7 Договорів брав на себе зобов'язання перерахувати кошти на рахунок Підприємства для погашення різниці в тарифах на погашення заборгованості з податку на додану вартість сумі 123 015 395,73 грн.

Судом встановлено, що відповідно до Договору про організацію взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 від 27.06.2017 №4-21/з процедура розрахунків була проведена , що підтверджується платіжними дорученнями від 11.07.2017 №№8, 9, 11 та погашена заборгованість Підприємства з податку на додану вартість у сумі 48 247 167,36 грн. ( а.с.22-24).

Проте, кошти на виконання решти Договорів на рахунок КП «Харківводоканал» не надійшли, що позбавило позивача розрахуватися по боргових зобов'язаннях перед державним бюджетом з податку на додану вартість на загальну суму 74 768 244,37.

З матеріалів справи вбачається, що розмір податкового боргу Підприємства з податку на додану вартість зафіксовано Довідками про розмір заборгованості, виданими Харківським управлінням офісу ВПП ДФС у встановленій формі ( а.с.29, 30, 32, 33, 34).

Відповідно до пп.2 пункту 9 вказаних Договорів передбачені обов'язки його учасників «не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору», а відповідно до пункту 10 Договорів «Сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов'язань за договором».

У зв'язку з неотриманням коштів, відповідно до укладених Договорів, КП «Харківводоканал» листом від 09.01.2018 №01.01-14/57-18 звернулося до Мінрегіону, як до головного розпорядника субвенції та відповідального виконавця бюджетної програми (а.с.54).

У відповідь на звернення позивача Мінрегіон листом від 16.01.2018 №8/10-52-18 повідомив про виконання ним усіх передбачених вказаним Порядком обов'язків шляхом направлення на фінансування до Міністерства фінансів України зведеного реєстру договорів, до якого були включені зазначені вище Договори ( а.с.55). Вказане підтверджується наявним у справі реєстром.

Мінрегіон також повідомив, що скерував лист-звернення КП «Харківводоканал» до Міністерства фінансів України з вимогою надати Підприємству пояснення щодо неперерахування коштів.

Позивач також звернувся з питання фінансування Договорів та необхідності проведення відповідних розрахунків з різниці в тарифах до Прем'єр-міністра України, Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, Державної фіскальної служби, Мінфіну ( а.с.47-53).

Відповідач, на лист-звернення КП «Харківводоканал», скерований Мінгеріоном повідомив про неможливість вчинити дії з залучення грошових зобов'язань з ПДВ 2017 року у розмірі 74768244,37 грн. як додаткового джерела субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами позивача та тарифами на комунальні послуги і, відповідно, забезпечити розрахунки за договорами, які укладені в рахунок зазначеного джерела у зв'язку з невиконанням у минулому році запланованих надходжень з ПДВ ( а.с.105).

Станом на час розгляду справи у суді відповідачем на вчинено дій, з приводу яких подано позов.

Спірні правовідносини виникли внаслідок невиконання відповідачем зазначених дій та, як зазначав позивач, призвели до недоотримання позивачем коштів у розмірі 74768244,37 грн., при чому, вказана сума відповідає податковому боргу підприємства з ПДВ який зазначеними коштами мав бути погашений, в іншому разі, останній накопичується, що, у свою чергу, призводить, як зазначав позивач, до втрат Державного бюджету та проявляється у ініціюванні подання податковим органом відповідних позовів, якими останній, в порядку, передбаченому ПК України, намагається вказаний борг з позивача стягнути. Вказане підтверджується матеріалами справи (а.с.120-123).

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 48 ч.1 ст. 2 БК України, субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції;

Статтею 97 БК України визначено трансферти, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам.

Частиною 2 зазначеної статі встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 23 ст. 14 ЗУ "Про Державний бюджет на 2017 рік" субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 13 та 14 статті 11 цього Закону).

Кабінетом Міністрів України, на виконання Закону та частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України, постановою від 18.05.2017 № 332 затверджено Порядок та умови надання у 2017 році вказаної субвенції (далі - Порядок), де визначено детальний механізм виділення коштів субвенції та проведення взаєморозрахунків.

Пунктом 3 Порядку унормовано, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1. Головним розпорядником субвенції та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіон ( п.1 Порядку)

Відповідно до п. 7, 8, 9 Порядку, місцеві фінансові органи на підставі отриманих відповідно до пункту 6 цих Порядку та умов документів формують узагальнені реєстри договорів, які надсилаються разом з копіями договорів про організацію взаєморозрахунків щомісяця до 5 і 20 числа структурним підрозділам з питань фінансів обласних, Київської міської держадміністрацій для їх узагальнення та подання щомісяця до 7 і 22 числа Мінрегіону зведеного реєстру таких договорів разом з їх копіями, а Казначейству і його територіальним органам, в яких відкриті рахунки учасників розрахунків, - договорів про організацію взаєморозрахунків.

Казначейство перевіряє договори про організацію взаєморозрахунків та подає щомісяця до 9 і 24 числа Мінфіну та Мінрегіону інформацію про зобов'язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, в розрізі надавачів послуг.

Мінрегіон узагальнює подані відповідно до пункту 7 цих Порядку та умов документи, формує узагальнений реєстр договорів про організацію взаєморозрахунків та подає його щомісяця до 10 і 25 числа Мінфіну.

Мінфін на підставі поданої Казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків приймає рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, яке доводиться до відома Казначейства.

Казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 р. № 1132 і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном.

Розрахунки з погашення заборгованості за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", проводяться шляхом залучення коштів з єдиного казначейського рахунка.

Розглядаючи вказану справу, суд зазначає, що розглядом справи доведено та матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та всіма суб'єктами, окрім Міністерства фінансів, необхідних умов, направлених на отримання позивачем субвенції на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з.

У свою чергу відповідачем, в порушення п. 8 Порядку, не було прийнято рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до названих Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 та не доведено їх до Казначейства, хоча, названою нормою саме на Мінфін покладено обов'язки на підставі поданої Казначейством інформації про зобов'язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків, прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, та довести його до відома Казначейства.

Тобто, Мінфін постановою КМУ від 18.05.2017 №332 визначений відповідальним державним органом, який повинен був завершити процедури проведення розрахунків шляхом виділення коштів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік", проте, внаслідок невчинення останнім зазначених дій виникли обставини, які позбавили позивача своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що, в умовах дії Договорів про проведення взаєморозрахунків (п.9) призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов'язань останнього.

Посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача суд відхиляє, розглядом справи доведено протилежне.

Посилання відповідача, викладені в листі від 07.03.2018 р. про неможливість вчинити дії з залучення грошових зобов'язань з ПДВ 2017 року у розмірі 74768244,37 грн. як додаткового джерела субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами позивача та тарифами на комунальні послуги і, відповідно, забезпечити розрахунки за договорами, які укладені в рахунок зазначеного джерела у зв'язку з невиконанням у минулому році запланованих надходжень з ПДВ суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів, як підставу для невиконання покладеного на них обов'язку ( справи "Кечко проти України", "Лісовол проти України", "Південь проти України").

Посилання відповідача на втручання в його дискреційні повноваження суд вважає необґрунтованими, оскільки приписами Положення , затвердженими постановою КМУ від 18.05.2017 № 332, не передбачено дискреційних повноважень у відповідача у розумінні Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, за якими, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду- тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, а чітко та імперативно визначено ( п. 8 Прядку) про обов'язок Мінфіна на підставі поданої Казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, яке доводиться до відома Казначейства.

Суд зауважує, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Судом встановлено факт бездіяльності відповідача, що полягав у невиконанні свого визначеного нормативно-правовими актами обов'язку прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та довести рішення до Казначейства.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про визнання протиправною відповідної бездіяльності відповідача.

Щодо решти позовних вимог у заявленому вигляді, як способі відновлення порушеного права позивача, суд зауважує наступне.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" ( Chuykina v. Ukraine) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Таким чином, суд задовольняє також позовну вимогу про зобов'язання Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та довести рішення до Казначейства, оскільки вказане є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Харківводоканал"(61013, м. Харків, вул. Шевченка,2, ) до Міністерства фінансів України (04071, м. Київ, вул. Межигірська,11, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 9, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування комунальному підприємству "Харківводоканал" субвенції на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017 р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та недоведення цього рішення до відома Казначейства.

Зобов'язати Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332 від 27.06.2017р. №3-21/з, від 13.11.2017 р. №36-21/з, від 13.11.2017 р. №39-21/з, від 13.11.2017 р. №41-21/з, від 17.11.2017 р. №38-21/з, від 19.12.2017 р. №51-21/з та довести рішення до Казначейства.

Стягнути з Міністерства фінансів України (04071, м. Київ, вул. Межигірська,11, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Комунального підприємства "Харківводоканал"(61013, м. Харків, вул. Шевченка,2, ) у розмірі 1762,00 грн. ( одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 травня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.