Справа № 807/52/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2018 року м. Ужгород№ 807/52/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Данча М.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Секерня О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 05 травня 2018 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - відповідач, Мукачівське об'єднане УПФ України Закарпатської області), у якому просить:

1. Визнати протиправними дії Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді стаж роботи на посадах прокурора, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строк військової служби.

2. Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посадах прокурора (9 років 9 днів), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки) та строк військової служби (2 роки 4 дні), всього 34 роки 2 місяці 27 днів.

3. Зобов'язати нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 25.10.2017 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Наказом №167 від 03.08.1987 року позивач був призначений на посаду стажиста помічника прокурора Ужгородського району, наказом №114-а від 20.07.1988 року призначений на посаду помічника прокурора Ужгородського району. На прокурорських посадах в органах прокуратури Закарпатської області пропрацював до 12.08.1996 року (наказ №238 від 12.08.1996р.), в цей же день був зарахований суддею у штат Мукачівського міського суду, у зв'язку з призначенням Указом Президента України №482 від 27.06.1996 року. Рішенням Вищої Ради Правосуддя України №2757/0/15-17 від 12 .09.2017 року позивача було звільнено з посади судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. В подальшому, на підставі наказу № 79/08-07 від 23.10.2017 року, ОСОБА_1 було відраховано з штату Мукачівського міськрайонного суду. У зв'язку з цим, останній звернувся до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з відповідною заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідачем з 24.10.2017 року призначено довічне грошове утримання у розмірі 82 % суддівської винагороди. На заяву позивача про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання від 18.12.2017 року Мукачівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області надано йому відповідь № С-269/09-31 від 27.12.2017 року, в якій було обґрунтовано, що стаж роботи безпосередньо на посаді судді складає 21 рік 2 місяці 14 днів, тому і обчислення щомісячного довічного грошового утримання проводиться із розрахунку 82% від середнього заробітку, при цьому не було враховано стаж роботи на посаді прокурора, строкової служби в армії та половини навчання.

Позивач вважає дії відповідача такими, що вчинені з порушенням діючого законодавства та йому підлягають зарахуванню до стажу роботи також період роботи на посаді прокурора, проходження військової служби та половина строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Посилаючись на чинне законодавство та законодавство, що діяло на момент призначення його на посаду судді, Конституцію України, рішення Конституційного Суду України, позивач вважає дії відповідача щодо не врахування до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посаді прокурора (9 років 9 днів), строкової служби в армії (2 роки 4 дні) та половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки), а відтак і відмову виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % від заробітної плати судді протиправними і такими, що порушують його конституційне право на отримання відповідного грошового утримання, тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та просив суд такий задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позовні вимоги не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення, оскільки на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяла норма Закону №1402-VIII від 02.06.2016 року, відповідно до статті 137 якого визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді, зокрема:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Зазначили, що зарахування інших видів робіт до стажу роботи на посаді судді, нормами Закону не передбачено, тому підстав для зарахування до стажу роботи на посаді період роботи з 03.08.1987 року по 11.08.1996 року на прокурорських посадах, немає. Також, у відзиві вказано, що Указ Президента України від 10.06.1995 року №584/95 та Постанова Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року, якими визначався порядок зарахування до стажу роботи на посаді судді половину періоду навчання та період проходження військової строкової служби, втратили чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду встановлено, що Указом Президента України № 482/96 від 27.06.1996 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Мукачівського міського суду Закарпатської області (а.с.17). Постановою Верховної Ради України №2521-ІІІ від 07.06.2001 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково (а.с.20-25). Таким чином, встановлено, що позивач з серпня 1996 року по березень 2004 року працював на посаді судді Мукачівського міського суду Закарпатської області, а з березня 2004 року - суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 2757/0/15-17 від 12.09.2017 року позивача було звільнено з посади судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.19). Як наслідок ОСОБА_1 на підставі наказу № 79/08-07 від 23.10.2017 року було відраховано з штату Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з 23.10.2017 року (а.с.15).

У зв'язку з цим, позивач звернувся до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з відповідною заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідачем з 24.10.2017 року призначено довічне грошове утримання у розмірі 82% суддівської винагороди, оскільки стаж роботи на посаді судді складає 21 рік 2 місяці 14 днів (а.с.18).

Судом встановлено, що позивач з 23.05.1980 року проходив строкову військову службу 2 роки 4 дні, що підтверджується копією наявною в матеріалах справи військового квитка №4248668 (а.с.14).

Також, згідно з копією диплому НОМЕР_1, яка міститься в матеріалах справи, позивач в 1983 році вступив до Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського і в 1987 році закінчив повний курс за спеціальністю правознавство, отже навчався 4 роки (а.с.13).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 останній наказом №167 від 03.08.1987 року був призначений на посаду стажиста помічника прокурора Ужгородського району, наказом №114-а від 20.07.1988 року призначений на посаду помічника прокурора Ужгородського району. На прокурорських посадах в органах прокуратури Закарпатської області пропрацював до 12.08.1996 року (наказ №238 від 12.08.1996 р.), в цей же день зарахований суддею у штат Мукачівського міського суду, у зв'язку з призначенням Указом Президента України №482 від 27.06.1996 року (а.с.11-12).

В подальшому після прийняття рішення про звільнення та відрахування з штату суду, 18.12.2017 року позивач звернувся до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання. Однак, як вбачається з листа Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської від 27.12.2017 року № С-269/09-31 ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання було відмовлено, оскільки стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді становить 21 рік 2 місяці 14 днів. При цьому зазначено, що на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, тобто станом на 24.10.2017 року, нормами Закону №1402-VIII від 02.06.2016 року не передбачено зарахування до стажу роботи на посаду судді період роботи на прокурорських засадах та інших видів робіт. Одночасно призначено позивачу щомісячне грошове утримання судді в розмірі 82 % заробітної плати (а.с.18).

Відповідно до ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У ч. 1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. При цьому протягом дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній до 28.03.2015 року, позивач набув достатнього для відставки стажу роботи судді.

У пункті п. 11 розділу XIII ";Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній до 28.03.2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Одночасно аналогічне положення також містить також п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній на цей час.

Частиною 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 п. 3-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (дане положення до 2008 року було передбачено в Указі Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів").

Відповідно до ч. 1 обов'язок, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено: "Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади: забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів".

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання) при визначенні права судді на відставку не передбачає зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, але враховуючи, що позивач, як суддя набув таке право ще до моменту набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія наказу ТУ ДСА в Закарпатській області №42 від 16.10.2009 року, яким зазначено, що стаж на посаді судді Слюсарчука В.М. станом на 17.10.2009 року складав 25 років та було збільшено щомісячне грошове утримання до 90% суддівської винагороди (а.с.16).

Законність проведеного розрахунку стажу, який включається до стажу роботи судді, що дає право на відставку, випливає із положень норм законодавчих актів, які були прийняті, діяли та діють до прийняття Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, чинній на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання, так як права, які позивач за ними набув, не можуть бути звужені, оскільки Конституцією України визначено, що Закон, який погіршує становище немає зворотної дії.

З огляду на викладене, загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право ОСОБА_1 на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає більше 34 років, що об'єктивно підтверджується наданими ним Мукачівському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Закарпатської області документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 "справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці" визнано неконституційними положення ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIIІ; - абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VІІІ; пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Керуючись Законом України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: підлягає застосуванню ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 215-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VІІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; - абзаци перший, другий, третій, четвертий, та перше, друге речення абзацу шостого ч. 5 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213- VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911- VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року №192- VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку"; - не підлягає застосуванню положення п. 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У пункті 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII зазначено, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Як вже було згадано вище, що у пункті 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII зазначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, є цілком законні підстави вважати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 та п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VІІІ маючи стаж роботи 34 роки 2 місяці 27 днів, ОСОБА_1 має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, у тому числі з врахуванням стажу роботи на посадах прокурора, періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; половини строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді.

Крім цього, суд вважає, що у вказаному спорі також слід виходити з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та пов'язуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Слід також зазначити, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді стаж роботи на посадах прокурора, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строк військової служби.

3. Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посадах прокурора (9 років 9 днів), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки) та строк військової служби (2 роки 4 дні), всього 34 роки 2 місяці 27 днів.

4. Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 25 жовтня 2017 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 гривень.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич