Справа № 9901/376/18
Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 9901/376/18

Провадження № 11-94заі18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого судді-доповідача Князєва В.С.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Саприкіної І.В., Ситнік О.М.,

Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Орєшко Ю.О.,

учасники справи:

представник відповідача - Мишковець О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом депутата Радивилівської районної ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_7 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, у якій депутатом Радивилівської районної ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_7 подано апеляційну скаргуна ухвалу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду

від 19 січня 2018 року (суддя Смокович М.І.),

В С Т А Н О В И Л А :

Депутат Радивилівської районної ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_7 у січні 2018 року звернувся до Верховного Суду з позовною заявою до Президента України Порошенка П.О. (далі - Президент України), у якій просив:

визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо невнесення до Верховної Ради України у передбачений законом спосіб подання про відставку Прем'єр-міністра України ОСОБА_10 у зв'язку з невідповідністю його кандидатури вимогам до члена Кабінету Міністрів України;

зобов'язати Президента України невідкладно внести до Верховної Ради України у передбачений законом спосіб подання про відставку Прем'єр-міністра України ОСОБА_10 у зв'язку з невідповідністю його кандидатури вимогам до члена Кабінету Міністрів України.

Позивач, вважаючи, що Прем'єр-міністр України ОСОБА_10 не відповідає вимогам до члена Кабінету Міністрів України, звернувся до Президента України з депутатським зверненням, у якому просив внести до Верховної Ради України подання про відставку Прем'єр-міністра України. При цьому відповідач, на думку позивача, допустив бездіяльність при розгляді депутатського звернення, оскільки не вніс подання про відставку Прем'єр-міністра України до Верховної Ради України.

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвалою

від 19 січня 2018 року відмовив у відкритті провадження у справі, посилаючись на те, що цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_7 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду

від 19 січня 2018 року, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що оскаржувана ухвала судді є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки позивач оскаржує бездіяльність відповідача, що виразилась у нереагуванні на звернення ОСОБА_7 у передбачений законом термін, при цьому бездіяльність Президента України щодо невнесення подання про відставку Прем'єр-міністра України до Верховної Ради України є похідною від нереагування на депутатське звернення.

ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 02 березня 2018 року відкрила апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_7 на ухвалу судді Вищого адміністративного суду України від 19 січня 2018 року, а ухвалою

від 23 березня 2018 року призначила справу до розгляду.

У судовому засіданні 24 квітня 2018 року представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з'явився, при цьому всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

За правилами частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду керувався тим, що конституційний процес формування складу Кабінету Міністрів України та участь Президента України і Верховної Ради України у цьому процесі не є формою реалізації ними управлінських функцій, тому не може підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 19 КАС встановлено вичерпний перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів визначені статтею 266 КАС.

Відповідно до частин другої - третьої статті 266 КАС адміністративні справи, зазначені у пунктах 1 - 3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п'яти суддів. У разі відкриття провадження в адміністративних справах, визначених частиною другою цієї статті, щодо оскарження нормативно-правових актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, застосовуються правила, визначені статтями 264 та 265 цього Кодексу, з особливостями, визначеними цією статтею.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду публічно-правові спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій та розгляд яких не віднесено до підсудності інших судів.

Правовий статус Президента України визначений Конституцією України.

Так, у статті 106 Конституції України зазначено, що Президент України, зокрема, вносить за пропозицією коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України, сформованої відповідно до статті 83 Конституції України, подання про призначення Верховною Радою України Прем'єр-міністра України в строк не пізніше ніж на п'ятнадцятий день після одержання такої пропозиції.

Президент України не може передавати свої повноваження іншим особам або органам.

Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 квітня 2004 року № 9-рп/2004 зазначено, що за Конституцією України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи якої здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 6). Всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19). Повноваження Верховної Ради України, як і повноваження Президента України, визначаються Конституцією України (статті 85, 106).

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року

№ 12-рп/2007 зазначено, що здійснення Верховною Радою України свого конституційного повноваження звільняти Прем'єр-міністра України, Міністра оборони України, Міністра закордонних справ України з посад без відповідного подання Президента України не суперечить конституційно-правовому принципу поділу державної влади в Україні, встановленому в частині першій статті 6 Конституції України, оскільки за такого розподілу повноважень між Президентом України та Верховною Радою України не порушується рівновага у системі стримувань і противаг, від чого залежить стабільність конституційного ладу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З наведеного вбачається, що конституційний процес формування складу Кабінету Міністрів України та участь Президента України у призначенні Прем'єр-міністра України є реалізацією його повноважень у сфері конституційних правовідносин, а не здійснення ним управлінських функцій, тому не може підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є правильним.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що у позові він порушував питання щодо бездіяльності Президента України, яка полягала в нерозгляді звернення позивача у визначений законом строк, та неповідомленні його про результати розгляду звернення, є безпідставними, оскільки такі вимоги в позові заявлені не були.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 160 КАС в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Крім того, згідно із частиною другою статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач також зазначив про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення суддею одноособово.

Згідно із частиною першою статті 168 КАС позов пред'являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Пунктом 1 частини першої статті 170 КАС передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки ОСОБА_7 подав позов до Верховного Суду як суду першої інстанції, то при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження суд правильно застосував правила позовного провадження, і це питання суддя вирішив одноособово.

Посилання позивача на можливе стороннє втручання в автоматизований розподіл судових справ між суддями (колегіями суддів) або на технічну несправність системи автоматизованого розподілу справ при розподілі справи № 9901/376/18 спростовуються листами Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 20 квітня 2018 року та керівника апарату Верховного Суду

від 23 квітня 2018 року, в яких зазначено, що автоматизований розподіл вказаної справи здійснено в день її реєстрації з чітким дотриманням вимог чинного законодавства, при цьому технічних несправностей у роботі системи автоматизованого розподілу зафіксовано не було.

Отже, порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, або існування обов'язкових підстав для скасування судового рішення, Велика Палата Верховного Суду під час розгляду апеляційної скарги позивача не встановила.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 308, 315, 316 КАС, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Апеляційну скаргу депутата Радивилівської районної ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

2. Ухвалу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду

від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач В.С. Князєв
Судді:
Н.О. Антонюк О.Б. Прокопенко
С.В. Бакуліна І.В. Саприкіна
Д.А. Гудима О.М. Ситнік
В.І. Данішевська О.С. Ткачук
О.С. Золотніков В.Ю. Уркевич
Л.М. Лобойко О.Г. Яновська
Н.П. Лященко
Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.