Справа № 706/1367/17
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 706/1367/17 Суддя (судді) першої інстанції: Олійник М.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на Постанову Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено в п. 41 Рішення Європейського Суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року (остаточне 29 січня 2016 року) у справі «Устименко проти України», зокрема, суд неодноразово постановляв, що такі спори стосовно пільг, які сплачуються відповідно до систем соціального забезпечення, є суто технічними, а тому їх краще розглядати в рамках письмової процедури, а не за допомогою усних слухань (див., наприклад, рішення у справах «Міллер проти Швеції» (Miller v. Sweden), заява № 55853/00, п. 29, від 8 лютого 2005 року, та «Шулер-Цграгген проти Швейцарії» (Schuler-Zgraggen v. Switzerland), від 24 червня 1993 року, п. 58, Series A № 263). Справа заявника підпадає під цю ж категорію.

Згідно з частиною другою ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Главою 6, в чинній на час прийняття судового рішення суду першої інстанції Кодексу адміністративного судочинства України редакції, встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст. 183-2 в тій же редакції Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст. 183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст. 183-2 в зазначеній редакції Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостої цієї статті.

Проте, порушення судом першої інстанції особливості провадження у справі, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не перешкоджало апеляційному її розгляду в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснювалось в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст. 183-2 на той час редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 263, в чинній на час розгляду судом апеляційної інстанції даної справи Кодексу адміністративного судочинства України редакції, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, тобто тієї ж категорії справ.

Згідно з п. 3 частини першої ст. 311 в зазначеній редакції Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, Постанову суду першої інстанції - скасувати, ухвалити нову Постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з наступних підстав.

Як зазначено Позивачем в адміністративному позові, він з 13 липня 2015 року перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з наявністю другої групи інвалідності загального захворювання.

Розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області «Про звільнення ОСОБА_2» від 29.09.2016 року №105-к Позивача з 30.09.2016 року звільнено з посади першого заступника голови Христинівської районної державної адміністрації у зв'язку з припиненням повноважень відповідно до ст. 83 Закону України «Про державну службу».

Загальний стаж державної служби позивача складає 21 рік 5 місяців 8 днів, що підтверджується Довідкою Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 10 серпня 2017 року (а.с. 45).

10 серпня 2017 року Позивач звернувся до Відповідача із Заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», за результатом розгляду якої Листом Відповідача від 14 серпня 2017 року №14370/12-01, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.13), Позивачу у зазначеному відмовлено.

На час звернення із зазначеною Заявою Позивачу було 45 років, що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.9-11).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (надалі - Закон № 3723-XII), в чинній на час призначення Позивачу пенсії редакції, зокрема, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року (надалі - Закон №889-VIII), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

А згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, право на призначення пенсії згідно зі ст. 37 Закону №3723-XII на підставі п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII у Позивача відсутнє, оскільки, на час звернення до Відповідача з відповідною заявою, ним не досягнуто шістдесятидвохрічного віку.

Відповідно до частини дев'ятої ст. 37 Закону №3723-XII, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

А як вже було зазначено, згідно зі ст. 90 Закону №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, з 01.05.2016 року призначення пенсії по інвалідності має здійснюватись відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Такий висновок викладено в Рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (провадження Пз/9901/23/18) за позовом ОСОБА_4 до Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

У зазначеному Рішенні визначено ознаки типових справ: Позивач - особа, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність; Відповідач - територіальний орган Пенсійного фонду України; предмет спору - вимога зобов'язати Відповідача призначити пенсію по інвалідності державного службовця згідно зі ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723 «Про державну службу».

На підставі зазначеного, дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи.

А відповідно до частини третьої ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно з частиною першою ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, тому Постанова Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року скасовується та ухвалюється нова Постанова, якою у задоволенні адміністративного позову відмовляється повністю.

Відповідно до частини першої ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

А згідно з п. 2 частини п'ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 291, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області задовольнити, Постанову Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року скасувати, ухвалити нову Постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскаржена бути не може, крім передбачених п. 2 частини п'ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України випадків.

Постанову складено у повному обсязі 03.05.2018 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.