Справа № 640/3949/18
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 640/3949/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого -судді - Сенаторова В . М .,

при секретарі - Явнюк К. Р .,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Ничика Володимира Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови серія БР №850869 від 08.02.2018 року-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить скасувати постанову відповідача від 08.02.2018 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

В обґрунтовання своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що 08 лютого 2018 року інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Ничиком В.М. було винесено постанову серії БР № 850869 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень. Відповідно до постанови, позивач ніби-то о 19 годині 30 хвилин, знаходячись за кермом автомобіля Богдан 211140 рухалась у м. Харків по вул. Кооперативній з вимкненим ближнім світлом фар, а також не мала при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначені дії інспектора позивач вважає протиправними, а постанову незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню за таких підстав.

08 лютого 2018 року приблизно о 19:30 ОСОБА_1 почала рух по вул. Кооперативній, здійснила розворот і одразу була зупинена екіпажем патрульної поліції. Підійшовши до її автомобіля, співробітник поліції пояснив причину зупинки і висловив вимогу пред'явити йому документи. Позивач декілька хвилин не могла знайти документи і висловила припущення, що вона залишила їх вдома. Тоді інспектор наказав їй віддати йому ключі від автомобіля, тобто фактично здійснив такий адміністративний захід впливу, як тимчасове затримання транспортного засобу. Що є порушенням ст. 260 КУпАП, яка встановлює мету і умови здійснення заходів забезпечення провадження, а саме припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу. Але позивач не мала і не виказувала намірів нікуди їхати. Інспектор Ничик В.М. назвав таку причину здійснення заходу забезпечення провадження: "Щоб я за вами потім не бігав". Також інспектор повідомив, що він починає заповнювати бланки на евакуацію автомобіля і викликає евакуатор, якщо до приїзду евакуатора документів не буде - він забере автомобіль. Після зупинки її автомобіль стояв по вул. Кооперативній, 20, біля правого краю проїзної частини без порушення правил зупинки і стоянки та може там стояти протягом необмеженого часу. Таким чином автомобіль позивача, на її думку, не міг суттєво перешкоджати дорожньому руху і, відповідно, не міг бути евакуйований. Потім інспектор побачив на автомобілі позивача рекламу і запитав, чи використовує вона автомобіль для комерційної діяльності, на що остання відповіла, що використовує. Після цього інспектор, посилаючись на Закон України "Про дорожній рух", висловив вимогу пред'явити протокол технічного контролю., а що позивач повідомила інспектору, що не повинна проводити технічний контроль, а інспектор Ничик В.М. повідомив, що йому достатньо бачити рекламу на автомобілі, щоб вимагати від неї пред'явлення протоколу технічного контролю.

Також позивач вказує, що була вимушена віддати документи інспектору, тому що сильно замерзла, а також боялась нових незаконних дій з його сторони. Інспектор взяв документи і пішов в патрульний автомобіль, а позивач залишилася чекати розгляду справи по суті, як того вимагають норми статей 278-280 КУпАП. Через кілька хвилин Інспектор повернувся із виписаною постановою і запропонував ОСОБА_1 підписати її, тобто інспектор Ничик В.М. одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті, чим грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 та 280 КУпАП. Позивач подала інспектору усне клопотання про перенесення розгляду справи, щоб вона мала можливість ознайомитися з матеріалами справи і скористатися правовою допомогою. Інспектор відмовив у задоволенні клопотанні, мотивував тим, що він вже виніс постанову. Такі дії, на думку позивача, є незаконними і протиправними, такими, що порушують права, гарантовані зокрема ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Також ОСОБА_1 вказує, що інспектор наказав їй написати в графі 8 постанови, що вона випадково забула документи вдома. Побоюючись інших незаконних дій з його сторони, остання не стала заперечувати і написала все, як він сказав. Хоча документи, передбачені п.2.1 ПДР, вона все ж знайшла в своїх речах, а її чоловік помилково передав їй кур'єром свої водійські документи.

Позивач у судовому засіданні, викладене у позовній заяві підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань заяв та відзиву до суду не надавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Інспектора роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Ничика Володимира Миколайовича серії БР №850869 від 08.02.2018 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн., у зв'язку із тим, що 08.02.2018 о 19-30 год. позивач рухалась на автомобілі "Богдан 211140" у м. Харків по вул. Кооперативній, 20 з вимкненим ближнім світлом фар, а також не мала при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила Правиал дорожнього руху України. / а..с. 13 /

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2ст.6 Основного Закону України).

Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена правомірно, тобто, з дотриманням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, не порушені, а тому така постанова скасуванню не підлягає.

Позивач вказує, що заявила клопотання про перенесення розгляду справи вже після винесення інспектором оскаржуваної постанови, а тому судом вказаний факт, як підстава для скасування постанови, до уваги не береться.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить даних про не згоду позивача з вчиненням нею адміністративного правопорушення. Більш того, з письмових пояснень позивача вбачається, що остання викладене у оскаржуваній постанові підтвердила та вказала на той факт, що документи їй привезли лише через 40 хв., тобто на момент зупинки транспортного засобу вони були відсутні. / а.с. 13/

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Однак, відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Між тим, всупереч даним вимогам, позивачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані позивачем до матеріалів справи докази, враховуючи, що позивачем не доведено неправомірність встановлення адміністративного правопорушення, незаконність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а вимоги - не підлягагють задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,3,8-11,15,72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Ничика Володимира Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови серія БР №850869 від 08.02.2018 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя -