Справа № 818/1171/18
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 р. Справа № 818/1171/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2018 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2017 року №153/0/15-17 звільнена з посади судді апеляційного суду Сумської області у відставку. На час звільнення стаж роботи, що давав право на відставку складав 23 роки 03 місяці 13 днів.

З 07.02.2017 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від щомісячного грошового утримання судді, призначене розпорядженням Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №810866 від 15.02.2017 року.

Позивач зазначає, що відповідачем невірно визначений розмір довічного утримання 80%, оскільки відповідно до пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, відтак розмір належного позивачу щомісячного довічного грошового утримання має складати 86%.

Призначаючи щомісячне довічне грошове утримання, відповідач протиправно не врахував до стажу роботи позивача періоди роботи на посадах стажиста старшого слідчого прокуратури, старшого арбітра юридичного відділу облспоживспілки та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Такі дії пенсійного органу суперечать Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також стаж роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов»язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а аткож на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 року було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Норма аналогічного змісту закріплена і у постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове отримання суддів».

За таких обставин, позивач просить зобов»язати відповідача здійснити перерахунок і виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 31 січня 2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому проти його задоволення заперечив, зазначаючи, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці був визначений позивачу у відповідності до вимог ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої робота на прокурорських посадах, зокрема на посадах стажиста старшого слідчого прокуратури, а також на посадах старшого арбітра юридичного відділу облспоживспілки, не враховується до стажу роботи на посаді судді, а тому її зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання є безпідставним.

Також відповідач зазначив, що позивач звернулася з заявою про переведення її на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці 07.02.2017 року, відтак її вимога про здійснення перерахунку з 31.01.2017 року є безпідставною.

В частині відмови зарахувати до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах відзиву відповідач не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2017 року №153/0/15-17 ОСОБА_1 звільнена з посади судді апеляційного суду Сумської області у відставку.( а.с.14)

Наказом голови апеляційного суду Сумської області від 03.02.2017 року №33-ОС, позивач звільнена та відрахована зі штату суду з 31 січня 2017 року ( а.с.15).

Відповідно до розрахунку стажу судді, яких дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом 31.01.2017 року, такий стаж становить 23 роки 03 місяці 13 днів і включає періоди роботи на посаді судді Апеляційного суду Сумської області - 13 років 08 місяців 26 днів, судді Зарічного районного суду м.Суми - 05 років 05 місяців 24 дні, старшого арбітра юридичного відділу Сумської облспоживспілки - 01 рік, стажиста на посаді старшого слідчого, старшого слідчого Новомосковської міськпрокуратури Тульської області - 01 рік 01 місяць 25 днів, половину періоду навчання в Харківському юридичному інституті - 01 рік 10 місяців 28 днів ( а.с.16). Зазначене підтверджується також і записами в трудовій книжці позивача ( а.с.25-27)

Із повідомлення Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області та розпорядження від 15.02.2017 року ( а.с.18,19) вбачається, що відповідачем щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене ОСОБА_1 обчислене із розрахунку 80% суддівської винагороди, із врахуванням стажу роботи лише на посаді судді 19 років 2 місяці 20 днів, з 07.02.2017 року на підставі заяви від 07.02.2017 року.

Суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано до стажу роботи, який дає право на отримання грошового довічного грошового утримання судді у відставці періоди роботи позивача на посадах старшого арбітра юридичного відділу Сумської облспоживспілки - 01 рік, стажиста на посаді старшого слідчого, старшого слідчого Новомосковської міськпрокуратури Тульської області - 01 рік 01 місяць 25 днів, а також половину періоду навчання в Харківському юридичному інституті - 01 рік 10 місяців 28 днів, що призвело до невірного розрахунку розміру такого забезпечення.

Так, відповідно до ч.1,2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ( далі - Закон 1402-УІІІ), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону (далі - Закон №2453-VI).

За змістом ст. 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону №245З-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч. 1 ст. 135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону №2453-УІ (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання суді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання - збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач з 12.11.1997 року призначена на посаду судді Зарічного районного суду м. Суми, вперше.

На час призначення позивача на вказану посаду, діяв Закон України від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ «Про статус суддів» ( далі - Закон №2862-ХІІ), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку із закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого відповідній посаді судді.

За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних начальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у Рішенні Контистуційного Суду України №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та №1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584», до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах і період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону №245З-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону №245З-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією Українигарантій незалежності судді ( ч. 6 ст. 47 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційни Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 р. №5-рп/2005, згідно з яким «... конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006 р. Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf. Pressos Compania Naviera S.A. v. Веlgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, №332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Strech v. United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді, і які були у подальшому звужені.

Внесенням змін у Закон №245З-VI, шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 р. №192-УІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015 р.) було виключено пункт 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону №192-VII у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту судців» та №1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584» стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу ХШ «Перехідні положення» Закону №2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Крім того, Вища рада правосуддя звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим уповноважений орган держави не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, суд вважає, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та на обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1976 року по 25.06.1980 року.

Таким чином, оскільки станом на 31.01.2017 року стаж роботи позивача на посаді судді становив понад 23 років, позивач мав право на отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді судді, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

В частині визначення дати, з якої повинен проводитися перерахунок пенсії, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV ( далі - Закон N1058-IV) передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року N 3-1 ( в редакції, чинній до 20 березня 2017 року) щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Як вже встановлено судом вище, звільнення позивача з посади та відрахування зі штату апеляційного суду Сумської області відбулося 31 січня 2017 року ( а.с.15), до Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області позивач звернулася 07.02.2017 року, відповідно призначення щомісячного довічного грошового утримання має бути з 01.02.2017 року.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704 грн. ( а.с. 3) слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ід.н. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ( , вул..Степана Бандери,43, м.Суми, 40009) про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов"язати Сумське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди роботи позивача на посадах старшого арбітра юридичного відділу Сумської облспоживспілки - 01 рік, стажиста на посаді старшого слідчого, старшого слідчого Новомосковської міськпрокуратури Тульської області - 01 рік 01 місяць 25 днів, а також половину періоду навчання в Харківському юридичному інституті - 01 рік 10 місяців 28 днів .

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 01.02.2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 704 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах