Справа № 826/19713/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Euroecology International Corporation a.s. до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Euroecology International Corporation a.s. (далі - Позивач, Euroecology) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-1, ДКС України), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - Відповідач-2, ГУ ДКС у Дніпропетровській області) про визнання протиправною бездіяльності у період з 01.04.2015 року при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.01.2018 року позов задоволено частково - визнано протиправною бездіяльність ГУ ДКС у Дніпропетровській області у період з 01.04.2015 року при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська; визнано протиправною бездіяльність ДКС України щодо здійснення у період з 01.04.2015 року контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС у Дніпропетровській області виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, ГУ ДКС у Дніпропетровській області не надано жодних доказів на підтвердження виконання виконавчого листа або вжиття заходів щодо виконання судового рішення, як і не доведено часткового виконання рішення суду у межах бюджетної програми, зокрема, на 2016 рік, по-друге, всупереч вимог ст. ст. 112, 117 Бюджетного кодексу України ДКС України не вжито жодних заходів для забезпечення виконання виконавчого листа та контролю за його виконанням, по-третє, відсутність бюджетних призначень не може бути підставою для невиконання рішення суду. З огляду на викладені вище висновки, суд першої інстанції вважав, що для повного та всебічного захисту прав Позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та викласти резолютивну частину рішення зазначеним вище чином.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду у повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції Апелянт-1 зазначає, що, по-перше, у випадку затвердження цільової бюджетної програми списання коштів здійснюється виключно у межах передбачених для неї видатків, по-друге, боржником не прийнято рішення про встановлення необхідного обсягу видатків, а тому останній своєю бездіяльністю перешкоджає виконанню рішення, по-третє, втручання державних органів у процес складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів не допускається, а тому, оскільки органи ДКС здійснюють лише розрахунково-касове обслуговування, ГУ ДКС у Дніпропетровській області у повному обсязі забезпечило реалізацію своїх повноважень щодо виконання виконавчого листа.

Крім того, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому наголошує на тому, що оскільки кошти на рахунках боржника відсутні, а безспірне їх списання можливе лише за умови належного фінансування відповідної бюджетної програми, виконання судового рішення неможливе. Крім того, стверджує на помилковість застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин, боржником в яких виступає орган місцевого самоврядування, положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. п. 47-49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Після усунення визначених в ухвалах від 12.03.2018 року про залишення апеляційних скарг без руху недоліків ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.05.2018 року.

У відзиві на апеляційні скарги Euroecology просить відмовити у їх задоволенні, залишивши без змін законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. На спростування викладених в апеляційних скаргах доводів зазначає, що, по-перше, останні не містять посилань на те, яку норму матеріального чи процесуального права порушено чи невірно застосовано судом першої інстанції, по-друге, Відповідачами не зазначено, чому не забезпечено списання принаймні частини суми заборгованості, по-третє, викладена на офіційному інтернет-сайті Дніпропетровської міської ради інформація свідчить про наявність в останньої достатніх кошів для забезпечення виконання судового рішення, по-четверте, Бюджетний кодекс України передбачає затвердження місцевого бюджету з виконанням боргових зобов'язань, що, на переконання Позивача, свідчить про порушення органом місцевого самоврядування бюджетного законодавства, по-п'яте, до повноважень ДКС України належить питання застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства, у той час як остання лише констатувала наявність таких порушень без надання доказів відповідного реагування, по-шосте, на органи ДКС покладено не лише функції з обслуговування рахунків, а й повноваження щодо контролю за дотримання бюджетного законодавства, по-сьоме, бездіяльність Відповідачів щодо виконання судового рішення вже встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду, по-восьме, прийняття бюджетної програми та відсутність коштів на її реалізацію не може бути підставою для невиконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав. При цьому не заперечував проти задоволення апеляційної скарги Відповідача-2.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26.08.2012 року у справі №403/4910/12 частково задоволено клопотання Euroecology та:

- надано дозвіл на примусове виконання арбітражного рішення надано дозвіл на примусове виконання арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської республіки від 14.07.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Euroecology суми: 1 502 325,99 грн.; 6 684 992,39 грн.; частину сплаченого мита за арбітражний розгляд у розмірі 268 380,11 грн.; частину сплаченої паушальної суми за адміністративні витрати Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської республіки та Аграрній палаті Чеської республіки у розмірі 181 065,00 грн.; всього 8 636 763,49 грн.;

- надано дозвіл на примусове виконання додаткового арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської республіки від 07.10.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Euroecology відшкодування частини юридичних витрат у розмірі 435 015,51 грн.

У задоволенні решти клопотання відмовлено (а.с. 13-16).

Крім того, 22.04.2014 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист у вказаній справі № 403/4910/12 (а.с. 17-18).

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2015 у справі № 826/18724/14 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову Euroecology до ДКС України та ГУ ДКС у Дніпропетровській області, а саме:

- визнано неправомірною бездіяльність ДКС України щодо здійснення контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС у Дніпропетровській області виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська;

- визнано неправомірною бездіяльність ГУ ДКС у Дніпропетровській області при здійсненні примусового виконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська;

- зобов'язано ГУ ДКС у Дніпропетровській області виконати зазначені Порядком дії щодо забезпечення примусового стягнення за виконавчим листом № 403/4910/12, виданим Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська (а.с. 63-65).

При цьому, у вказаній постанові встановлено, зокрема, що:

«АТ «Euroecology International Corporation» звернулось до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області із заявою від 11 червня 2014 року про примусове виконання судового рішення (вих. № 12-1369).

Листом від 16 червня 2014 року №15-08/1902-7497 Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що Головне управління відкладає виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року по справі №403/4910/12 до надання стягувачем (позивачем) реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти.

04 вересня 2014 року позивачем подано заяву до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якій зазначено реквізити банківського рахунку стягувача для перерахування коштів на виконання судового рішення.

Крім того, 04 вересня 2014 року позивачем подано до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області заяву, в якій просив негайно поновити примусове виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року по справі №403/4910/12.

Листом від 14 листопада 2014 року № 15-12/3058-14790 Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року по справі №403/4910/12 відновлено. Також, в листі зазначено, що станом на 16 жовтня 2014 року строк, відповідно до ч. 6 п. 31 Порядку, продовжений за обґрунтованою заявою боржника до двох місяців, а саме: до 16 листопада 2014 року.

Крім того, 25 листопада 2014 року АТ «Euroecology International Corporation» було подано повідомлення про вчинення дій, які містять ознаки злочину на ім'я Прокурора міста Дніпропетровська.

10 грудня 2014 року Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області листом № 15-08/3235-16170 повідомило позивача про відкладення виконання з тих підстав, що в заяві стягувача неправильно зазначені реквізити банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, зокрема код ЄДРПОУ ПАТ КБ «Правексбанк».

Оскільки виконання судового рішення відповідачем не здійснювалось, 15 грудня 2014 року позивач звернувся із заявою до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якій просив припинити затягування виконання судового рішення та негайно забезпечити безспірне списання коштів з рахунків боржників і перерахувати їх за вказаними реквізитами.

Листом від 25 грудня 2014 року №15-08/3350-17064 Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повідомило позивача про відкладення виконання рішення суду та зазначило, що заходи по виконанню виконавчого листа будуть здійснені після надходження інформації щодо уточнення банківських реквізитів отримувача коштів.

Також, 04 листопада 2014 року АТ «Euroecology International Corporation» звернулось до Державної казначейської служби України із скаргою на дії та бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якій просило вжити заходів щодо забезпечення негайного виконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Крім того, 12 січня 2015 року позивач повторно звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області…».

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду заяви Позивача від 03.10.2016 року листом від 04.11.2016 року №12-08/2131-9289 ГУ ДКС у Дніпропетровській області повідомило Euroecology про те, що рішенням міської ради від 28.09.2016 року № 12/14 затверджена бюджетна програма «На виконання судових рішень та виконавчих документів» на 2016-2020 роки (далі - Програма), відповідно до п. 6 якої на 2016 рік заходи та обсяг фінансування заходів Програми за роками становитимуть 200 000 тис. грн., отже, керуючись п. 25 Порядку та бюджетною програмою, у зв'язку з наявністю окремої бюджетної програми проведення платежів за платіжними дорученнями боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку лише за цією бюджетною програмою. ГУ ДКС в Дніпропетровській області також повідомлено, що станом на 04.11.2016 документи знаходяться на виконанні (а.с. 28-30).

Крім того, результатами розгляду заяви Euroecology від 03.10.2016 року ДКС України листом від 17.11.2016 року № 5-08/1698-19239 повідомила Позивачу аналогічну за змісту інформацію, а також зазначила, що боржник своєю бездіяльністю перешкоджає ГУ ДКС у Дніпропетровській області здійснити заходи щодо виконання рішення суду на користь Euroecology, в той час як ГУ ДКС у Дніпропетровській області здійснює лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та має право вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів, в тому числі надання інформації про рахунки, з яких здійснюватиметься безспірне списання коштів (а.с. 26-27).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.09.2016 року № 12/14 на виконання вимог, зокрема, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджена бюджетна програма «На виконання судових рішень та виконавчих документів» на 2016-2020 роки, зі змісту якої вбачається, на 2016 рік обсяг фінансування становить 200 тис. грн. (а.с. 31-37).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 19, 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 112, 117 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», п. п. 25, 31, 47, 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, п. п. 1, 5 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність подання Відповідачами жодних доказів, спрямованих на забезпечення контролю за виконанням та виконання судового рішення, що свідчить про допущену бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон) останній встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Приписи абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону визначають, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Таким чином, як вірно зазначило УДКС у Дніпропетровській області, приписи вказаного Закону не регламентують питання виконання судових рішень про стягнення коштів з органів місцевого самоврядування, до яких належить Дніпропетровська міська рада, у зв'язку з чим посилання суду першої інстанції на приписи наведеного нормативно-правого акту є, на переконання судової колегії, помилковими.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначається затвердженим Кабінетом Міністрів України від 03.08.2011 року №845 Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок №845).

Відповідно до п. 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно п. 5 вказаного Порядку під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право: 1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; 2) звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; 3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; 4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання; 5) застосовувати заходи впливу до боржників у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держфінінспекції; 6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; 7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Приписи п. 24 Порядку №845 визначають, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

За правилами п. 25 Порядку №845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

З наведеного випливає, що, як вірно зазначили Апелянти, за наявності у боржника бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється виключно за такою бюджетною програмою.

Разом з тим, відповідно до п. 31 Порядку №845 у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (кодами тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику вимогу щодо необхідності вжиття боржником заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Якщо у боржника недостатньо відкритих асигнувань (коштів на рахунках) для виконання виконавчого документа, безспірне списання коштів здійснюється частково. На виконавчому документі ставиться відмітка про обсяг списаних коштів, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою.

Боржник зобов'язаний протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органові Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ним з метою виконання судового рішення.

Зазначений строк може бути продовжений органом Казначейства за обґрунтованою заявою боржника до двох місяців.

Безспірне списання коштів з рахунків боржника здійснюється з моменту відкриття відповідних асигнувань.

На період виконання вимоги орган Казначейства відкладає безспірне списання коштів та здійснює проведення платежів за платіжними дорученнями боржника лише за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України.

Орган Казначейства забезпечує облік та зберігання виконавчих документів до їх виконання в повному обсязі або повернення стягувачу.

З наведеного випливає обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що обов'язок з направлення вимоги щодо необхідності вжиття боржником заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення, покладено законодавцем на орган Казначейства, тобто його територіальний орган.

Крім того, пунктом 33 Порядку №845 передбачено, що у разі, зокрема, коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Тобто, законодавцем передбачено можливість поширення на правовідносини щодо стягнення коштів з рахунків органів місцевого самоврядування приписів Порядку №845 в частині, яка визначає порядок безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, у випадку неможливості виконання судового рішення протягом двох місяців з дня надходження документів. Зазначеним спростовується посилання Апелянта-2 на неможливість поширення на спірні правовідносини п. п. 47-49 Порядку №845.

Так, відповідно до пп. 1 п. 47 Порядку №845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Згідно п. 49 Порядку №845 49. У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, виданий Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська 22.04.2014 року виконавчий лист у справі №403/4910/12 перебуває на виконанні ГУ ДКС у Дніпропетровській області з 11.06.2014 року. При цьому, як вірно відмітив суд, починаючи з 01.04.2015 року будь-яких доказів вчинення передбачених Порядком №845 дій з метою принаймні часткового виконання згаданого судового рішення Відповідачем-2 не надано.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України», у рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України», у рішенні від 26.04.2005 року у справі «Сокур проти України», органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, а держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції, що відсутність необхідного обсягу бюджетних асигнувань, неприйняття Дніпропетровською міською радою рішення про здійснення необхідних видатків, існування законодавчого припису щодо обов'язку виконання виконавчих документів виключно у межах бюджетної програми органу місцевого самоврядування, призначеної для виконання судових рішень, жодним чином не свідчить про відсутність допущеної з боку ДКС України та УДКС у Дніпропетровській області бездіяльності щодо виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, оскільки на момент розгляду та вирішення справи виконавчий документ перебуває на виконанні тривалий термін - більше трьох років. При цьому, допущення Відповідачами такої бездіяльності вже була підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року у справі №826/18724/14.

У контексті наведеного Позивач, з яким погодився суд першої інстанції, обґрунтовано зауважив, що попри затвердження боржником бюджетної програми «На виконання судових рішень та виконавчих документів» на 2016 - 2020 роки та виділенням коштів на цю мету у 2016 році у розмірі 200 000,00 грн. Відповідачем-2 не було забезпечено виконання судового рішення й у цій частині.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 (далі - Положення № 460), державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр). Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно пп. 3 п. 5 Положення № 460 Казначейство України з метою організації своєї діяльності контролює діяльність територіальних органів Казначейства України.

Приписи ч. 1 ст. 112 Бюджетного кодексу України визначають, що до повноважень Казначейства України з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за: 1) веденням бухгалтерського обліку всіх надходжень і витрат державного бюджету та місцевих бюджетів, крім випадку, передбаченого абзацами третім і четвертим частини другої статті 78 цього Кодексу, складанням та поданням фінансової і бюджетної звітності; 2) бюджетними повноваженнями при зарахуванні надходжень бюджету; 3) відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів показникам розпису бюджету; 4) відповідністю взятих бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 5) відповідністю платежів взятим бюджетним зобов'язанням та відповідним бюджетним асигнуванням.

Статтею 117 БК України передбачено, що за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу: 1) попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства - застосовується в усіх випадках виявлення порушень бюджетного законодавства. Виявлені порушення бюджетного законодавства мають бути усунені в строк до 30 календарних днів; 2) зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу; 3) призупинення бюджетних асигнувань - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 20, 22 - 29, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу. Призупинення бюджетних асигнувань передбачає припинення повноважень на взяття бюджетного зобов'язання на відповідну суму на строк від одного до трьох місяців у межах поточного бюджетного періоду шляхом внесення змін до розпису бюджету (кошторису) у порядку, встановленому Міністерством фінансів України; 4) зменшення бюджетних асигнувань - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктом 24 (стосовно розпорядників бюджетних коштів), пунктом 29 та пунктом 38 частини першої статті 116 цього Кодексу. Зменшення бюджетних асигнувань передбачає позбавлення повноважень на взяття бюджетного зобов'язання на відповідну суму на строк до завершення поточного бюджетного періоду шляхом внесення змін до розпису бюджету (кошторису) та у разі необхідності з подальшим внесенням змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначене пунктом 24 (щодо субвенцій та коштів, наданих одержувачам бюджетних коштів) частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 6) зупинення дії рішення про місцевий бюджет - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначене пунктом 7 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 122 цього Кодексу; 7) безспірне вилучення коштів з місцевих бюджетів - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначене пунктом 28 частини першої статті 116 цього Кодексу. Безспірне вилучення коштів з місцевих бюджетів передбачає стягнення органами Казначейства України коштів з місцевих бюджетів до державного бюджету, в тому числі і за рахунок зменшення обсягу трансфертів (базової дотації) місцевим бюджетам на відповідну суму, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 8) інші заходи впливу, які можуть бути визначені законом про Державний бюджет України, - застосовуються за порушення бюджетного законодавства згідно із таким законом.

У контексті наведеного судовою колегією критично оцінюється посилання Апелянта-1 на заборону втручання державних органів у процес складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів, оскільки, як безпосередньо випливає зі змісту ст. 117 БК України, за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися певні заходи впливу, що, у свою чергу, свідчить про наявність в органів ДКС України не лише розрахунково-касової, а й контролюючої функції.

Проте, як вірно відзначив суд, ДКС України у порядку здійснення контролю за діяльністю ГУ ДКС у Дніпропетровській області, на вказані обставини не звернуло увагу та не вжило належних та необхідних заходів у межах своєї компетенції для забезпечення виконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська. Водночас, Відповідач-1 листом від 17.11.2016 року № 5-08/1698-19239 повідомив Позивачу аналогічну інформацію, яку останньому доведено листом Відповідача-2 від 04.11.2016 № 12-08/2131-9289.

За таких обставин Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до обґрунтованого висновку, що з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів Позивача належним способом захисту буде: визнання протиправною бездіяльності ДКС України щодо здійснення у період з 01.04.2015 року контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС у Дніпропетровській області виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська; визнання протиправною бездіяльності ГУ ДКС у Дніпропетровській області у період з 01.04.2015 року при здійсненні примусового виконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, та визнання протиправною бездіяльності ДКС України щодо здійснення у період з 01.04.2015 року контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС у Дніпропетровській області виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, однак обґрунтував його з помилковим застосуванням норм матеріального права, оскільки застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який у межах даного спору не підлягає застосуванню. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити, виключивши з мотивувальної частини останнього посилання на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Euroecology International Corporation a.s. до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2018 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини останнього посилання на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 08» травня 2018 року.