Справа № 809/525/18
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. справа № 809/525/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про стягнення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за період роботи з 01.01.2017 по 22.09.2017 в розмірі 22 416,18 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1.) 22.03.2018 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, ГУ ДФС в області) про стягнення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за період роботи з 01.01.2017 по 22.09.2017 в розмірі 22 416,18 гривень.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 26.03.2018 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведенням судового засідання та виклику сторін.

Позов мотивовано тим, що в період з серпня 2015 року по вересень 2017 року позивач проходив службу в органах податкової міліції ГУ ДФС в області. В період служби до 01.01.2017 він як підполковник податкової міліції відповідно до положень пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу" за №44 від 15.01.2004 одночасно з виплатою грошового забезпечення отримував від відповідача щомісячну грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з такого грошового забезпечення та інших виплат. Однак, починаючи з січня по вересень 2017 року, до дня звільнення, відповідач при виплаті грошового забезпечення не здійснював нарахування такої грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. Про таку протиправну бездіяльність позивач дізнався із грошового атестату, виданого 21.09.2017 при звільненні, за змістом якого сума податку з доходів фізичних осіб із нарахованого сукупного доходу становила 22 416,18 гривень. Для отримання такої грошової компенсації позивач в грудні 2017 року звернувся із листом до ГУ ДФС в області, яким в січні 2018 року у виплаті компенсації відмовлено. Обґрунтуванням такої відмови стало чинна редакція пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, яка, на переконання відповідача, не передбачає у спірних відносинах спрямування податку доходів фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції. Таку відмову ОСОБА_1 вважає протиправною, так як в період з 1 січня по 22 вересня 2017 року положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України за №44 від 15.01.2004 були чинні, а отже підлягали виконанню посадовими особами ГУ ДФС в області. У зв'язку із вказаним просив позов задовольнити, зокрема, стягнути грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за період роботи з 01.01.2017 по 22.09.2017 в розмірі 22 416,18 гривень.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, яке 10.04.2018 із письмовим доказом надійшли до суду (а.с. 22-24). У відзиві відповідач зазначив, що дійсно під час спірного періоду діяли положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України за №44 від 15.01.2004, втім за змістом пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України працівників органів податкової міліції виключено із переліку відповідної категорії осіб, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з їх грошового забезпечення, спрямовуються на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів. Саме такі зміни до законодавства використані відповідачем при виплаті позивачу відповідних сум грошового забезпечення. На підставі вказаного просив суд в задоволенні позову відмовити. Крім того, представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду із порушенням шестимісячного строку, у зв'язку з чим просить суд застосувати положення статей 122, 123 КАС України, залишивши без розгляду даний адміністративний позов.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позовну заяву, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 як підполковник податкової міліції в період з 5 серпня 2015 року по 22 вересень 2017 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Відповідно до наказу начальника ГУ ДФС в області від 21.09.2017 за №454-о ОСОБА_1 з 22.09.2017 звільнено з посади та податкової міліції органів ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (а.с. 8).

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки, виданої відповідачем ОСОБА_1, яка підписана головним бухгалтером і скріплена печаткою ГУ ДФС в області ("загальний відділ"), позивачу в період з січня по вересень 2017 року нараховано сукупний дохід в сумі 116 868,69 гривень, із якого утриманий податок з доходів фізичних осіб становив 21 036,36 гривень (а.с. 11).

В матеріалах справи наявна також, подана позивачем, копія аналогічної довідки, виданої відповідачем ОСОБА_1, яка не підписана головним бухгалтером і не скріплена відповідною печаткою ГУ ДФС в області, за змістом якої позивачу в період з січня по вересень 2017 року нараховано сукупний дохід в сумі 124 534,36 гривень, із якого утриманий податок з доходів фізичних осіб становив 22 416,18 гривень (а.с. 10). Саме таку суму позивач вважає протиправно невиплачену.

ОСОБА_1 29.12.2017 звернувся до відповідача із письмовим зверненням, в якому просив ГУ ДФС в області на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України за №44 від 15.01.2004 виплатити належну грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за період роботи з 01.01.2017 по 22.09.2017 в розмірі 22 416,18 гривень, утриманого з грошового забезпечення, право на яке позивач набув у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби (а.с. 12).

На вказане звернення ГУ ДФС в області листом від 03.01.2018 за №32/10/09-19-05-36 у виплаті такої компенсації відмовлено, у зв'язку з тим, що чинна редакція пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України не передбачає спрямування податку доходів фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції (а.с. 13).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права на належну оплату праці.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи в першу чергу керується нормами Податкового кодексу України (надалі по тексту також - ПК України) та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу" за №44 від 15.01.2004 (надалі по тексту також - Порядок №44), у відповідній редакції, яка була чинна на час дії спірних правовідносин.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (надалі по тесту також - грошова компенсація) визначається приписами Порядком №44.

В період частини спірних відносин з 1 січня по 2 червня 2017 року (в тому числі до 01.01.2017) пунктом 2 Порядку №44 було визначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв'язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

В свою чергу, з 3 червня по 22 вересня 2017 року і на даний час вказаний пункт 2 Порядку №44 викладений в наступній редакції, зокрема, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.

За змістом пунктів 3-6 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (надалі по тексту також - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (889-15).

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Варто відзначити, що вказані правовідносини з 01.01.2011 року врегульовані також ПК України.

Зокрема, до 01.01.2017 пункт 168.5 статті 168 ПК України передбачав, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Вказана редакція правової норми свідчить, що до 1 січня 2017 року особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції були віднесені до відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з їх грошового забезпечення, спрямовувалися на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.

Така редакція пункту 168.5 статті 168 ПК України до 01.01.2017 відповідала Порядку №44, в тому числі пункту 2 такого Порядку.

В той же час, з 01.01.2017, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" за №1797-VIII від 21.12.2016 (надалі по тексту також - Закон №1797-VIII), пункт 168.5 статті 168 ПК України викладено в новій редакції, а саме: суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Тобто, з 01.01.2017 особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції виключені із переліку відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з їх грошового забезпечення, спрямовуються на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Абзацом 9 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1797-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів України, серед іншого, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Дійсно є вірними доводи позивача про те, що вище коментовані зміни щодо виключення осіб рядового і начальницького складу органів податкової міліції із переліку відповідної категорії громадян, не внесені до пункту 2 Порядку №44.

Редакція пункту 2 Порядку №44, про яку вказує позивач в адміністративному позові, і яка є чинною на даний час, до відповідної категорії громадян віднесено особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції.

Позивач наполягає на застосування судом у спірних відносинах положень пункту 2 Порядку №44, і як наслідок всього Положення №44.

Відповідач, в свою чергу, вказує на відповідні зміни до ПК України, і зазначає, що спірні правовідносини врегульовані безпосередньо новою редакцією пункту 168.5. статті 168 ПК України.

Таким чином, наявність права на отримання позивачем щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб залежить від того чи правомірно відповідач керувався нормами саме пункту 168.5 статті 168 ПК України, і чи є у зв'язку із цим в діях посадових осіб ГУ ДФС в області протиправна складова в частині не виконання діючих норм пункту 2 Порядку №44.

Відповідно до частини 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом враховується, що згідно із пунктом 2.1 статті 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 5.2 статті 5 ПК України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, оскільки згідно із ієрархією джерел права Закон це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших актів, які повинні видаватись на основі Закону, для вирішення даної справи суд застосовує пункт 168.5 статті 168 ПК України як правовий акт, положення якого мають вищу юридичну силу по відношенні до пункту 2 Порядку №44.

Варто відзначити також й те, що Порядок №44 не відповідає закону не тільки щодо пункту 2, але й в інших його положеннях, зокрема, пункт 3 містить посилання на Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", який втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям ПК України.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вказане суд приходить до висновку, що ГУ ДФС в області в період з січня по вересень 2017 року правомірно застосовував положення пункту 168.5 статті 168 ПК України, в редакції Закону №1797-VIII, при нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення працівника податкової міліції органів ДФС.

Таким чином, суд не вбачає порушення в діях посадових осіб відповідача в не нарахуванні та не виплаті грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за період роботи з 01.01.2017 по 22.09.2017 в розмірі 22 416,18 гривень, і відповідного порушення права позивача на належний розмір грошового забезпечення під час служби.

Як висновок ГУ ДФС в області при нарахуванні грошового забезпечення позивача діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом України.

Щодо доводів представника відповідача про звернення позивача до суду із порушенням шестимісячного строку, у зв'язку з чим слід застосувати положення статей 122, 123 КАС України, суд зазначає наступне.

Системний аналіз Порядку №44, постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" за №268 від 09.03.2006 і наказу Міністерства внутрішніх справ України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" за №499 від 31.12.2007 свідчить, що щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, яка утримувалася з грошового забезпечення, була складовою такого грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів податкової міліції.

Тобто, компенсацію була складовою нараховуваного сукупного доходу такої категорії громадян - їх заробітної плати.

Вказане свідчить, що спірні правовідносини виникли з питань оплати праці працівника податкової міліції органів ДФС.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, положення частини 2 статті 233 КЗпП України у спірних відносинах, в силу вимог частини 3 статті 122 КАС України, є спеціальною нормою права по відношенню до абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України.

Із урахуванням вказаного відсутні процесуальні підстави для застосування до спірних відносин шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

За таких умов, беручи до уваги коментований вище висновок суду, вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), АДРЕСА_1, 76018.

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.