Справа № 804/2768/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року Справа № 804/2768/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування повідомлення та зобов'язання вчинити певні дії, -
16.04.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. про повернення виконавчого документа по справі №804/5638/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038417/7-20.1 від 23.03.2018 року та зобов'язання Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/5638/16 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачем було отримано від головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. повідомлення про повернення виконавчого документа № 804/5638/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038417/7-20.1 від 23.03.2018р. Підставою для повернення виконавчого документа, державний виконавець вказав, що «заява про прийняття виконавчого документа подана представником ПАТ «Дніпропетровськгаз», надана копія довіреності та заява представника стягувача не посвідчена належним чином», що відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає поверненню без прийняття до виконання. Позивач не погоджується із вказаним повідомленням про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 23.03.2018р., вважає його незаконним та таким, що порушує права та інтереси заявника.
18.04.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача у встановлений ухвалою від 18.04.2018 року строк відзив на позовну заяву до суду не надав.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.03.2018р. ПАТ «Дніпропетровськгаз» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою виконання виконавчого листа, виданого 10.11.2017 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №804/5638/16.
06.04.2018р. ПАТ «Дніпропетровськгаз» отримало від головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. повідомлення про повернення виконавчого документа № 804/5638/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038417/7-20.1 від 23.03.2018 року.
Підставою для повернення виконавчого документа, державний виконавець вказав, що «заява про прийняття виконавчого документа подана представником ПАТ «Дніпропетровськгаз». Надана копія довіреності та заява представника стягувача не посвідчена належним чином», що відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає поверненню без прийняття до виконання.
Позивач не погоджується із вказаним повідомленням, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частинами 1, 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред'явлення рішення до виконання'.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувана та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувана і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512).
Пунктом 3.4 вказаної Інструкції № 512 передбачено, що заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу ДВС у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, в якій у разі наявності можуть зазначатися номер мобільного телефону, факсу (телефаксу), адреса електронної пошти. До заяви про відкриття виконавчого провадження, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.
Положеннями пункту 2.11 Інструкції № 512 визначено, що повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами: а) довіреністю фізичної особи; б) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо); в) рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна.
Оригінали документів, зазначених у пункті 2.11 цього розділу, або належним чином засвідчені їх копії приєднуються до матеріалів виконавчого провадження.
Аналізуючи вказані вище норми суд дійшов висновку, що разом з заявою про відкриття виконавчого провадження представником стягувача до органу державної виконавчої служби подається документ, який підтверджує його повноваження на її підписання та подання.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа; оригіналом платіжного доручення про сплату авансового внеску; копією довіреності представника; копією наказу про призначення на посаду; копією витягу зі Статуту ПАТ «Дніпропетровськгаз»; копією виписки з ЄДР позивача. Вказані документи були завірені представником ПАТ «Дніпропетровськгаз» із зазначенням слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копій, а тому виконавчий документ не може бути повернутий без виконання з підстави не подання заяви про примусове виконання рішення.
При цьому, державним виконавцем в оскаржуваному повідомленні конкретно не вказано в чому саме полягає неправильність засвідчення копій, вказано лише загальну фразу, що «копія довіреності та заява представника стягувача не посвідчена належним чином».
Також, з оскаржуваного повідомлення вбачається, що заява представника стягувача не посвідчена належним чином, тоді як заява про відкриття виконавчого провадження була подана в оригіналі, а не в копії та жодним Законом не передбачено обов'язку посвідчувати заяву про відкриття виконання провадження.
З огляду на викладене, та враховуючи доводи відповідача, які наведені у оскаржуваному повідомленні щодо неподання представником стягувача під час звернення до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження доказів на підтвердження його повноважень суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли підтвердження.
Пунктом 6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох днів з дня його пред'явлення якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. ,
З наведеної норми вбачається дві альтернативні умови, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без виконання:
1) або виконавчий документ не відповідає вимогам, встановленим ст.4 Закону;
2) або стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 Закону.
Державним виконавцем в повідомлені про повернення виконавчого документа без виконання не було зазначено жодної інформації з приводу того, що виконавчий лист виданий 10.11.2017р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №804/5638/16 не відповідає вимогам Закону, а тому виконавчий документ не може бути повернутий без виконання з підстави не відповідності вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».
Зі змісту норми п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» не вбачається такої підстави для повернення виконавчого документа без виконання як «копія довіреності та заява представника стягувача не посвідчені належним чином». Отже, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ без виконання, послався на підставу, яка не передбачена п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, висновок про наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження є помилковим та здійснений без належного вивчення державним виконавцем відповідної заяви та додатків до неї.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. про повернення виконавчого документа по справі №804/5638/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038417/7-20.1 від 23.03.2018 року є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/5638/16 суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Також, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/5638/16, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Таким чином, для відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/5638/16.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3524,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №4627 від 13.04.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 3524,00 грн. підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. про повернення виконавчого документа по справі №804/5638/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038417/7-20.1 від 23.03.2018 року.
Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/5638/16.
Присудити здійснені Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3524,00 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні), що документально підтверджується платіжним дорученням №4627 від 13.04.2018 року за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв