Справа № 826/17678/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №826/17678/15

адміністративне провадження №К/9901/25114/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

за участю: представників позивача - Охріменка О.О., Прокоф'євої Л.С., представника відповідача - Борозни М.П.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 (головуючий суддя: Губська Л.В., судді: Оксененко О.М., Федотов І.В.)

у справі № 826/17678/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - позивач, ПАТ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2015 № 6 про нарахування грошового зобов'язання із пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності у розмірі 66366482,25 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.02.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016, постанову суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 № 6 на суму 60622335,90 грн. та у цій частині позов задоволено; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон № 185/94-ВР), ст.. 601 Цивільного кодексу України, частини 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції. чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень), та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що доказом зарахування зустрічних грошових вимог за зовнішньо-економічними контрактами є акт заліку, який надано не було, а надані позивачем до суду листи від його контрагентів не можуть бути таким доказом.

У поданому відзиві, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення як безпідставну.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити. Представники позивача проти касаційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

У відповідності до частини 1 ст. 341 суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для нарахування позивачу суми грошового зобов'язання із пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності у сумі 60622335,90 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2015 № 6, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 11.02.2015 № 123/26-55-22-06/37243279, про порушення підприємством норми ст.1 Закону № 185/94-ВР, а саме: порушення термінів надходження валютної виручки у сумі 15758807,96 дол.США від компанії Somerton Business Limited (Гонконг) за експортним контрактом від 25.07.2014 № EXP250714-1.

Згідно з частиною першою ст. 1 Закону № 185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (частина четверта цієї статті).

У період з 28.08.2014 по 29.01.2015 Національний банк України постановами правління від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» та від 20.11.2014 № 734 «Про врегулювання ситуації па валютному ринку України» зменшував визначений ст. 1 Закону № 185/94-ВР строк до 90 календарних днів.

Згідно з частиною 1 ст. 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У судовому процесі встановлено, що на виконання експортного контракту від 25.07.2014 № EXP250714-1 позивачем було поставлено на користь компанії «Somerton Business Limited» (Гонконг) ячмінь 3-го класу у загальній кількості 75400,995 МТ загальною вартістю 15758807,96 дол.США. Граничний строк надходження валютної виручки 28.10.2014.

Крім того, між позивачем (продавець) та «Unifront Imkpex» LLP (Великобританія) було укладено експортний контракт від 05.08.2014 № EXP050814-2 щодо поставки ячменю 3-го класу. На виконання цього контракту від покупця на рахунок позивача надійшла передоплата у загальній сумі 15758807,96 дол.США (19.08.2014 - 5999945,00 дол.США, 19.08.2014 - 9152445,00 дол. США; 28.10.2014 - 606417,96 дол. США).

При цьому, компанією «Somerton Business Limited» (Гонконг) не було оплачено вартість поставленого товару, а позивач у свою чергу не здійснив поставку товару на користь Unifront Imkpex» LLP (Великобританія) за експортним контрактом від 05.08.2014 № EXP050814-2.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд, на підставі оцінки доданих позивачем до матеріалів справи копій: листа від 27.10.2014 (вх. № 3170-1) від компанії «UNIFRONT IMPEX» LLP (Великобританія), в якому повідомлено, що всі права та обов'язки по контракту від 05.08.2014 №ЕХР050814-2 передані компанії «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг), а також листа від 27.10.2014 «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг), в якому вказано про придбання заборгованості позивача перед компанії «UNIFRONT IMPEX» LLP (Великобританія) за контрактом від 05.08.2014 та про закриття взаємних зобов'язань між цієї компанією та позивачем, зробив висновок про те, що між позивачем та компанії «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг) відбулось зарахування зустрічних грошових вимог. Вказане, за висновком суду свідчить про безпідставність нарахування позивачу пені, оскільки таке зарахування зустрічних грошових вимог має наслідком припинення грошових зобов'язань.

Разом із тим, з такими висновками можна погодитися лише частково, оскільки вони зроблені без належної оцінки всіх доказів у справі.

Відповідно до частини 4 ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Частиною 1 ст. 602 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, дата припинення грошових зобов`язань прирівнюється до зарахування виручки в іноземній валюті, оскільки в обох випадках зобов`язання припиняються.

У той же час, обставини щодо наявності між позивачем та компанією «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг) зустрічних грошових вимог, як і обставин припинення їх у випадку наявності, не можуть вважатись встановленими з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови апеляційного суду). Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 1 ст. 70 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина 4 цієї статті).

Не можна погодитися також із оцінкою апеляційним судом висновку експерта від 23.10.2015 №357/1, який складений за результатами проведення судової документально-технічної експертизи по кримінальному провадженню №0000215 і на який посилається ДПІ як на доказ недостовірності доданих до матеріалів справи позивачем листа від 27.10.2014 (вх. № 3170-1) від компанії «UNIFRONT IMPEX» LLP (Великобританія). Оскільки висновок про неналежність цього доказу суперечить вищевказаним нормам КАС України.

Поряд із цим, ДПІ у судовому процесі звертала увагу суду на інформацію, встановлену у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000215 (частина 5 ст. 191 Кримінального кодексу України) зокрема щодо безпідставного списання заборгованості позивача перед компанією «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг) за підробленим листом від 27.10.2014.

Вказаним доводам ДПІ не було дано належної оцінки апеляційним судом при розгляді спору, тоді як вказані обставини мають значення для правильного вирішення спору та від встановлення або спростування залежать обставини щодо достовірності документів, на які як доказ припинення грошових зобов'язань компанії «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг) перед позивачем останній посилається при обґрунтуванні неправомірності нарахування пені згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, перевірити належним чином доводи сторін щодо наявності між позивачем та компанією «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг) зустрічних грошових вимог, як і обставин припинення їх у випадку наявності, дати оцінку посиланням ДПІ на матеріали кримінального провадження № 0000215; зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись ст. ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у частині задоволених позовних вимог, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко