Справа № 389/816/18
Суддя: Тьор Є. М.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/389/20/18
ЄУН № 389/816/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Тьор Є.М.,
при секретарі - Пахуті Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка Кіровоградської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Боброва Владислава Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопоршення, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону УПП у Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Боброва Владислава Володимировича в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №150926 від 26 березня 2018 року та закрити провадження у справі.

Вимоги обґрунтував тим, що 26 березня 2018 року орієнтовно о 14 год. 40 хв. на автомобілі opel combo, номерний знак НОМЕР_1 , рухався з Кропивницького в сторону Умані за ним рухався автомобіль поліцейських номерний знак 3684, приблизно 900 метрів до переїзду він був надзвичайно уважний керуючи автомобілем. Після переїзду є знак НОМЕР_2 прилягання з правого боку а сама автодорога має відхилення в лівий бік, інших дорожніх знаків немає, тому він продовжував рух не вмикаючи показник лівого повороту. Десь через 2 км. його наздогнав автомобіль патрульної поліції подаючи сигнал зупинитися. Після зупинки співробітник поліції запросив його документи на перевірку пояснивши причину зупинки тим, що після переїзду нібито є перехрестя і він повинен увімкнути показник лівого повороту чим порушив вимоги п. 9.2. (б) Правил дорожнього руху. Твердження відповідача не відповідало дійсності, оскільки напрямку руху він не змінював та повороту не здійснював. Вказані пояснення поліцейський до уваги не взяв, та склав постанову серії ВР №150926, в якій зазначив, що він порушив п.9.2 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, пердбачене ч.2 ст.122 КУпАП. За таких обставин вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву вх. № 5488/18 від 25 квітня 2018 року в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що заявлені позовні вимоги не визнає, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Належних і допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 не надав. Постанова прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, при її винесені позивачу були роз`яснені права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, що підтверджується його особистим підписом поставленим у постанові. На підтвердження вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП до відзиву відповідач долучив диск з відеозаписом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2).

Стосовно позивача посадовою особою відповідачем, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений КУпАП, 26 березня 2018 року складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №150926, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 26 березня 2018 року о 14 годині 41 хвилин по автодорозі Стрий - Тернопіль-Кропивницький 699+400 км., керуючи транспортним засобом opel combo, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час повороту ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Копію постанови позивач отримав у день винесення. Зазначена постанова містить запис про те, що пояснення водія додаються до постанови. Однак, даних пояснень на момент розгляду справи до суду не подано.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме, чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пункту 9.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач вказує, що правил дорожнього руху не порушував, напрямку руху він не змінював та повороту не здійснював.

Водночас, відповідачем перед прийняттям рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, об`єктивних доказів (свідчень, відеодоказів або інших відомостей), необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху зібрано не було, таких доказів постанова не містить, очевидців вчиненого правопорушення до розгляду справи не залучалося і не допитувалося. Не надані докази і в судове засідання. На відеозаписі, який наданий відповідачем до суду, зафіксовано лише розгляд адміністративної справи та прийняття постанови. Факт вчинення позивачем правопорушення відеозаписом не зафіксований. Постанова в справі про адмінстративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, відповідач не довів правомірність свого рішення, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, доводи позивача щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем не спростовані.

За таких обставин справи суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Разом з цим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не ґрунтуються на чіткому розумінні п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, так-як цей спір, згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України, існує між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії), тобто не є справою про адміністративне правопорушення. Відтак цей суд не вирішує питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення. Ця процесуальна дія належить до виключної компетенції відповідача, так як п.3 ч.1 ст.284 КУпАП передбачено, що по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Відтак, закриття справи це один з видів постанов за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, а отже, таке рішення може бути прийнято уповноваженою особою на розгляді якої знаходилась справа про адміністративне правопорушення.

Крім того, посилання позивача на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було порушено його права передбачені ст.268 КУпАП, а саме право на юридичну допомогу, є безпідставними. Так, Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ст.121 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 9, 72, 77, 90, 242, 244-246, 257-263, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Боброва Владислава Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопоршення задовольнити частково.
Постанову серії ВР №150926 від 26 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. - скасувати.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач Інспектор роти №1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенант поліції Бобров Владислав Володимирович, місце знаходження: вулиця Ю.Бутусова, 22а, місто Кропивницький, 25030.

Повний текст рішення складено 02 травня 2018 року.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області Є М. Тьор