Справа № 814/2073/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2073/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на постанову від 26 жовтня 2017 року, ухвалену Миколаївським окружним адміністративним судом у складі головуючого-судді Птичкіної В.В., повний текст якої складений 31 жовтня 2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо не розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про зобов'язання вчинити дії щодо розгляду клопотання -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач) при розгляді клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею - 2,00 га пасовищ для ведення особистого селянського господарства в межах території Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області;

- зобов'язати Управління вчинити дії по розгляду заяви позивача від 14 червня 2017 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність площею - 2,00 га пасовищ для ведення особистого селянського господарства в межах території Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області у порядку та у спосіб, передбачені п.7 ст.118 ЗК України;

- зобов'язати Управління подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Постановою від 26 жовтня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов у повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернулося до Одеського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в які просить суд скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи, оскільки Стратегією удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, затвердженою Постановою КМУ № 413 від 07.06.2017 року, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні, окрім іншого, надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до переліку земельних ділянок, які затверджуються щоквартально, та насамперед учасникам АТО. Апелянт зазначає, що ця норма є імперативною та не передбачає вчинення Держгеокадастром та його територіальними органами іншої дії ніж передбаченої Стратегією.

Так апелянт вказує, що ним прийнято наказ №130 від 27.06.2017 року, яким затверджений перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Миколаївської області, які можуть бути передані у власність громадянам в третьому кварталі 2017 року. Затверджений перелік розміщений на офіційному веб-сайті ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

Оскільки бажане місце розташування земельної ділянки, яку має намір одержати безоплатно у власність позивач, не відповідає переліку, затвердженому наказом №130 від 27.06.2017 року, на думку апелянт це є підставою для відмови 20.07.20117 року у наданні позивачу дозволу у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що відповідає приписам ст. 118 ЗК України.

Також апелянт зазначає, що Постанова КМУ № 413 від 07.06.2017 року у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційною.

Зазначає апелянт і про порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 23 КАС України, оскільки зазначена справа мала розглядатись судом колегією у складі трьох суддів, внаслідок того, що в оскарженій постанові суд першої інстанції дійшов висновку щодо невідповідності змісту Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, завданням та принципам земельного законодавства, зокрема забезпеченню права на землю громадянам та принципу забезпечення гарантій прав на землю .

Апелянт вважає, що оскаржена відмова не позбавляє позивача можливості отримати бажану земельну ділянку, та не звужує його права, а лише пов'язує їх реалізацію з проведенням земельних торгів, за умови формування з результатами аукціонів достатнього ліміту площі земельних ділянок для безоплатної приватизації на території Доманівського району Миколаївської області.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надала.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив наступне.

14 червня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області отримало заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га. пасовищ у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області (а.с. 9).

До клопотання ОСОБА_2 додала: копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, ситуаційний план земельної ділянки, викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки.

20 липня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області направило ОСОБА_2 лист «Про розгляд заяви» (№ М-6949/6-17-СГ, а.с. 8), в якому вказало, що земельна ділянка не входить до визначеного Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації в ІІІ кварталі поточного року на території Миколаївської області. Враховуючи це Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, з посиланням на частину сьому статті 118 Земельного кодексу України, повідомило представника позивача про неможливість вирішення порушеного у зверненні питання у ІІІ кварталі 2017 року.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не виконало обов'язок щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 оскільки, не був дотриманий місячний строк, а сам лист не є мотивованою відмовою у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, внаслідок того, що за його змістом Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області клопотання ОСОБА_2 не розглянуло, що підтверджено висловом "… Головне управління не вбачає за можливе вирішення порушеного у Вашому зверненні питання …".

Доводи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про те, що ОСОБА_2 вправі замовити розроблення проекту землеустрою без надання дозволу, суд першої інстанції відхилив, оскільки наявність у особи відповідного права не звільняє суб'єкта владних повноважень від належного виконання відповідного обов'язку. При цьому суд першої інстанції зауважив, що відповідно до частини дев'ятої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Оскільки, на думку Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (стор. 4 письмових заперечень проти адміністративного позову, а.с. 20), лист є саме відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рівень ризику того, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області з тих саме підстав, з яких не надало дозвіл, відмовить у затвердженні проекту землеустрою, є вкрай високим.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області під час розгляду клопотання ОСОБА_2, і, відповідно, про необхідність зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області розглянути це клопотання згідно з вимогами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області вимог Земельного кодексу України та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст. 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах:

- поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва;

- забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави;

- невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом;

- забезпечення раціонального використання та охорони земель;

- забезпечення гарантій прав на землю;

- пріоритету вимог екологічної безпеки.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а саме: громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 8, ч. 9 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно положень ч. 10, ч. 11 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до положень п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - в розмірі не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України зазначається, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені апелянтом нормативно-правові акти не регулюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами на відміну від правового акту вищої юридичної сили по відношенню до спірних правовідносин цієї справи, а саме Земельного кодексу України.

Апеляційний суд зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовляючи ОСОБА_2 у вирішенні питання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану уу межах території Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області діяло протиправно та всупереч чинному законодавству України.

Також апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на Постанову КМУ № 413 від 07.06.2017 року, оскільки зазначений нормативно-правовий акт набрав чинності 17.06.2017 року, а із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач звернулась до апелянта 14.06.2017 року. Постанова КМУ № 413 від 07.06.2017 року не має зворотної дії у часі.

Доводи апеляційної скарги, які дублюють доводи письмових заперечень на адміністративний позов, не спростовують висновків суду першої інстанції, які ґрунтуються на повному дослідження всіх обставин справи, правильному наданні правової оцінки спірним правовідносинам.

Щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 23 КАС України, апеляційний суд зазначає, що за приписами цієї норми, чинної в редакції до 15.12.2017 року, усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

Частиною 1 ст. 24 КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017 року, встановлено, що адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Справа яка переглядається апеляційним судом не підпадає під умови, за яких вона мала розглядатись судом першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Висновки суду першої інстанції щодо не відповідності Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, завданням та принципам земельного законодавства, зокрема забезпеченню права на землю громадянам та принципу забезпечення гарантій прав на землю, не тотожнім поняттю оскарження рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії.

За таких обставин доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 23 КАС України не знайшли свого підтвердження.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що оскаржена відмова не позбавляє позивача можливості отримати бажану земельну ділянку, та не звужує його права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушення терміну розгляду заяви позивача, надання відповіді, яку апелянт вважає відмовою, але в якій по суті зазначено, що порушене позивачем питання не може бути вирішено, є неналежним виконанням апелянтом покладених на нього ст. 118 ЗК України повноважень, внаслідок чого відбулось порушення конституційного права позивача закріпленого у ст. 14 Конституції України.

Апеляційний суд зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статті 118 Земельного кодексу України. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення. Проте у справі, яка переглядається апеляційним судом відсутня безумовна бездіяльність, наслідок якої є здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення

Наявність задекларованого права щодо виготовлення проектної документації без отримання дозволу на її виготовлення, а також можливість ще раз звернутись із відповідною заявою, не є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову в якому заявлені вимоги саме щодо оскарження дій апелянта, які пов'язані з невиконанням своїх обов'язків щодо прийняття рішення про надання дозволу, або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Реалізація конституційного права позивача закріпленого у ст. 14 Конституції України має відбуватись у межах встановленої законом процедури, а не шляхом подання численних звернень, які залишатимуться без прийняття чітких рішень, як то встановлено ст. 118 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Судові витрати, понесені апелянтом відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.14, ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-9, 72-78, 139, 308, п. 1 ч. 1 ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322 ч. 1 ст. 325, ст. ст. 328, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 18.04.2018 року.

Головуючий: суддя-доповідач С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець