Справа № 803/543/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2018 року ЛуцькСправа № 803/543/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Полетило П.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дембіцького Т.Я.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання незаконним наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Волинської митниці ДФС про визнання незаконним наказу № 84-о від 27 лютого 2018 року та поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 14 червня 2016року працював на посаді державного інспектора Волинської митниці ДФС. Наказом №84-о від 27 лютого 2018 року звільнений з посади на підставі частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за згодою сторін з 28 лютого 2018 року.

Позивач оскаржуваний наказ вважає незаконним та прийнятий з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки заява про звільнення за згодою сторін, на підставі якої виданий наказ про звільнення, була написана під психологічним тиском і погрозами. Крім того, наступною заявою ОСОБА_1 відкликав заяву про звільнення, яка була направлена на адресу відповідача засобами електронного зв'язку.

У зв'язку з наведеним, просить визнати наказ начальника Волинської митниці ДФС про припинення трудового договору за згодою сторін №84-о від 27 лютого 2018 року незаконним та поновити на посаді державного інспектора Волинської митниці ДФС, оскільки домовленості між сторонами про припинення трудового договору за взаємною згодою не було, а також було відкликано заяву про звільнення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та на підставі частини четвертої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, далі - КАС України) ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 1).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12 квітня 2018 року №391/03-70-10/14 (а.с. 22-27) відповідач позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що 27 лютого 2018 року позивачем до Волинської митниці ДФС подано заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України з 28 лютого 2018 року. Вказана заява в той же день була прийнята та розглянута начальником Волинської митниці ДФС. Згідно наказу від 27 лютого 2018 року №84-о державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Устилуг» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України з 28 лютого 2018 року. Згідно платіжного доручення від 27 лютого 2018 року №280 та реєстру на перерахування розрахункових коштів при звільнені від 28 лютого 2018 року з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні. З наказом про звільнення за угодою сторін позивач ознайомився 06 березня 2018 року, в тож же день отримав трудову книжку.

З приводу твердження позивача про надіслання заяви про відкликання заяви про звільнення на електронну адресу Волинської митниці, відповідач зазначає, що при візуальному огляді з електронної адреси «Viacheslav Franchko» було отримано фотокопії графічного зображення низької якості, через що неможливо було встановити зміст електронного листа. Про даний факт було повідомлено адресата з проханням надіслати лист повторно. Однак, повторних повідомлень не надходило.

Щодо перебування позивача на листку непрацездатності, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не повідомляв та не надавав на Волинську митницю ДФС листок непрацездатності, оскільки згідно положень статті 40 КЗпП України звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Також представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначається, що сам факт подачі заяви позивачем про звільнення за згодою сторін і є домовленістю між сторонами про звільнення та розірвання трудового договору за угодою сторін. При цьому, право відмовитися від угоди в односторонньому порядку нормами чинного законодавства не передбачено.

З огляду на зазначене представник відповідача вважає оскаржуваний наказ правомірним, адже винесений на підставі заяви позивача про звільнення за згодою сторін від 27 лютого 2018 року, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказує, що ним заява про звільнення за згодою сторін була написана під тиском, в результаті чого у нього погіршився стан здоров'я і він перебував на листку непрацездатності. Також зазначає, що ним була написана заява про анулювання заяви про звільнення, яка була направлена на електронні адреси Волинської митниці ДФС, Державної фіскальної служби ДФС. При цьому, Волинська митниця ДФС зазначає, що не отримувала жодної заяви, в той час як ДФС України вказує, що на «гарячій лінії» зареєстроване звернення ОСОБА_1 від 27 лютого 2018 року. Вважає, що відповідачем вчинено неправомірні дії щодо не реєстрації заяви про анулювання заяви про звільнення за угодою сторін, будь-яких повідомлень від Волинської митниці ДФС про неналежну якість заяви не отримував. Тому просить позов задовольнити повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких мотивів та підстав.

Частина 1 статті 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14 червня 2016 року працював на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС.

Наказом №84-о від 27 лютого 2018 року на підставі заяви від 27 лютого 2018 року про звільнення припинено державну службу ОСОБА_1 та звільнено з посади відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін з 28 лютого 2018 року (а.с. 8).

Згідно платіжного доручення від 27 лютого 2018 року №280 та реєстру на перерахування розрахункових коштів при звільнені від 28 лютого 2018 року з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні (а. с. 33, 34).

З наказом про звільнення за угодою сторін позивач ознайомився 06 березня 2018 року, про що свідчить його підпис. При цьому зазначив, що з наказом про звільнення не згідний, оскільки заяву писав під тиском працівників митниці. Крім того, 27 лютого 2018 року позивач написав заяву про відкликання заяви про звільнення та звернувся на «гарячу лінію» ДФС «Пульс» з повідомленням про відкликання заяви на звільнення (а.с. 10).

Позивач вважає вищезазначений наказ протиправним, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходження та припинення регулює Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII, яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно статті 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом третім частини першої статті 83 Закону України «Про державну служб» визначено, що державна служба припиняється: за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Частиною другою статті 86 Закону України «Про державну служб» передбачено, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу Законів про працю України передбачено укладення трудового договору, як правило, в письмовій формі.

Згідно пункту першого статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, крім іншого, угода сторін.

У відповідності до пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Це означає, що звільнення позивача на підставі пункту першого статті 36 КЗпП України могло відбутися лише за умови досягнення між сторонами згоди щодо всіх суттєвих умов припинення трудового договору та забезпечення відповідачем всіх прав працівника.

З аналізу змісту пункту першого статті 36 КЗпП України випливає, що для звільнення на такій підставі необхідно волевиявлення сторін трудового договору. Зазначена норма передбачає, що бажання розірвати трудовий договір є добровільним та взаємним, заснованим саме на угоді сторін трудового договору. Оскільки трудовий договір - це угода, яка укладається роботодавцем і працівником з метою визначення змісту трудових правовідносин, то і припиненням, відповідно до пункту першого статті 36 КЗпП України є саме угода, що досягається між роботодавцем і працівником. При чому така угода не обов'язково має бути письмовою, так само як і угода про укладення трудового контракту.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення договору за пунктом першим статті 36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 27 лютого 2018 року звернувся до відповідача із заявою про звільнення за згодою сторін з 28 лютого 2018 року (а.с. 30).

Крім того, як встановлено судом з пояснень с в подальшому позивач звернувся з заявою про відкликання заяви про звільнення, надіславши її засоби електронного зв'язку на адресу Волинської митниці ДФС та на гарячу лінію Державної фіскальної служби.

Однак, з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що при візуальному огляді з електронної адреси «Viacheslav Franchko» було отримано фотокопії графічного зображення низької якості, через що неможливо було встановити зміст електронного листа. Про даний факт було повідомлено адресата з проханням надіслати лист повторно. Однак, повторних повідомлень не надходило (а.с. 38, 39).

Разом з тим, ДФС України листом від 04.04.2018 №4898ІГ/99-95-42-04-14 повідомила представника позивача, що в автоматизованій інформаційній системі «Управління документами» ДФС України зареєстровано звернення ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію» від 27 лютого 2018 року №ФР-7881824 щодо поновлення на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 (а.с. 45).

Однак, згідно ухвали судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 15 жовтня 2003 року, при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення працівника за власним бажанням, можливості відкликання працівником заяви про звільнення не передбачено.

Тобто, анулювати домовленість про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін можливо лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 25 лютого 2004 року.

Судом також враховано, що припинення (як і продовження дії) трудового договору згідно пункту першого статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. З огляду на що, хоча і позивач виявив бажання працювати далі на займаній посаді, зі сторони Волинської митниці ДФС такої згоди на продовження трудових відносин не було. Право на відмову в односторонньому порядку від угоди про звільнення за згодою сторін чинним законодавством не передбачено.

Суд наголошує на тому, що трудовий договір припинений за угодою сторін не слід ототожнювати із звільненням з ініціативи працівника згідно статті 38 КЗпП України, тому можливість як продовження роботи протягом двох тижнів, так і відкликання працівником заяви про звільнення законом не передбачена.

Крім того, як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 психологічний тиск і погрози на ОСОБА_1 щодо написання останнім заяви про звільнення за згодою сторін не чинився.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку суду, відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваного наказу №84-о від 27 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін з 28 лютого 2018 року, тому підстави для визнання його незаконним та поновлення позивача на посаді відсутні.

Підсумовуючи викладене, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання незаконним наказу та поновлення на посаді відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк

Повне судове рішення складено 10 травня 2018 року.