Справа № 453/393/18
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/393/18
№ провадження 2-а/453/36/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 травня 2018 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судових засідань Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції Лотошинського Михайла Богдановича про скасування рішення суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 04.04.2018 року, у межах визначного ч. 2 ст. 286 КАС України строку, звернулася у суд із адміністративною позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії БР № 508769, винесену 11.03.2018 року інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Лотошинським М.Б. відносно нього у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, котрою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн..

Ухвалою судді від 05.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання у справі призначалося на 03.05.2018 року, з повідомленням учасників справи.

Розгляд справи по суті відбувся 03.05.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності винесене відповідачем упереджено та не об'єктивно. Позивач вказує, що він адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, не вчиняв, зокрема не здійснював виїзду на перехресті із утворенням затору та перешкод для руху інших транспортних засобів, а, відтак, не може бути суб'єктом вказаного адміністративного правопорушення і нести за це відповідальність. Позивач наголошує також на порушенні відповідачем встановленого у такому випадку порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме винесення оскаржуваної постанови без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення, незабезпеченні йому встановлених законом прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі і права на правову допомогу. Позивач вказує, що він заперечував проти інкримінованого йому поліцейським адміністративного правопорушення, відтак останній, в силу ч. 4 ст. 258 КУпАП, зобов'язаний був скласти адміністративний протокол, котрий, у подальшому, мав бути доказом у справі про адміністративне правопорушення щодо нього. За таких обставин оскаржувана постанова не вмотивована належним чином, така винесена без належної оцінки обставин справи. З огляду на вказане, з посиланням на положення ст. 19 Конституції України та норми ст. ст. 33, 245, 247, 280 КУпАП, як і на порушення своїх прав, визначених ст. 268 КУпАП, стверджує про винесення відповідачем оскаржуваного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправно, з грубим порушенням діючого законодавства. Відтак, позивач був змушений звертатися за захистом своїх порушених прав внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності до суду із даним позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративній позовній заяві, просив їх задовольнити. У судовому засіданні під час вступного слова надав пояснення, аналогічні наведеним в адміністративному позові.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання у справі був завчасно повідомленим належним чином, про що стверджує рекомендоване повідомлення про вручання йому (через представника) судової повістки про виклик від 10.04.2018 року. Відзиву у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України, відповідач не подав.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

З копії оскаржуваної постанови серії БР № 508769 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 11.03.2018 року, вбачається, що позивач вказаного числа об 13 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER д. н. з. ВС 6429 ВО на перехресті вулиць Б. Хмельницького та Кукурудзяна у м. Львів виїхав на перехрестя, де створив затор, котрий спричинив водіям транспортних засобів перешкоди у русі, порушивши таким чином п. 16.4.Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП на місці. Копія постанови позивачу на місці не була вручена, а таку він отримав у поштою 26.03.2018 року, що стверджується відповідним конвертом із відтиском штемпеля та підписом у журналі про одержання.

Згідно пояснень позивача, наданих ним у судовому засіданні, він, як і цілий ряд інших учасників дорожнього руху на транспортних засобах, був змушений зупинитись на перехресті вулиць Б. Хмельницького та Кукурудзяна у м. Львів 11.03.2018 року в обідній час, оскільки разом із усіма учасниками дорожнього руху, здійснював об'їзд на такому перехресті місця дорожньо-транспортної пригоди, що, відповідно, немає нічого спільного із порушенням пункту 16.4. Правил дорожнього руху України. Незважаючи на такий стан речей, відповідач не дав можливість висловити сої пояснення позивачу, а, повернувши перевірені документи, повідомив про те, що буде винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення.

В силу положень ст. 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

За змістом ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на усій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, у тому числі за ст. 122 цього Кодексу. При цьому, в силу ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У свою чергу, за приписами ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться доказами, котрими, в силу ст. 251 вказаного Кодексу, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, то такий складається в обов'язковому порядку, за винятком випадків, визначених ч. 2 ст. 258 КУпАП, тобто у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У такому разі посадовою особою виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення за спрощеною процедурою особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Цією ж нормою встановлені вимоги до такої постанови, її обов'язкових реквізитів, серед яких обов'язкове зазначення обставин вчинення правопорушення та доказів на їх підтвердження.

Разом з тим, оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи. До неї не додано жодних схем, таблиць, фото та відео матеріалів, а також пояснень свідків, які вказують на наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, тобто за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Натомість, сам позивач заперечує вчинення такого правопорушення, оскільки у його діях мав місце об'їзд на перехресті дорожньо-транспортної пригоди, так як іншим чином продовжувати рух транспортним засобом не представлялося можливим.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. У мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній вище справі дійшов висновку, що усі інші види правопорушень, у тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Як встановлено судом, позивач на місці оспорював інкриміноване йому відповідачем адміністративне правопорушення, як і заперечував проти адміністративного стягнення, що на нього накладалось. Разом з тим, відповідачем, всупереч наведеним вище положенням закону та тлумаченням, котрі містяться у рішенні Конституційного Суду України, не виконав свого прямого обов'язку щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення та обґрунтування оскаржуваної постанови належними доказами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірним, а, натомість, вказують на те, що таке відповідачем прийняте необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною та, відповідно, її скасування.

Також суд вважає за необхідне завернути увагу на наступне.

В силу ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У свою чергу, правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені ст. 33 КУпАП, за якими враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визначені ст. ст. 34 та 35 КУпАП відповідно. Важливим є те, що орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Крім того, в силу ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Види адміністративних стягнень визначені статтею 24 КУпАП, до котрих відноситься і штраф, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (ст. 27 КУпАП).

Згідно із ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому суд приймає до уваги, що у відповідності із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях. Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що у силу принципу презумпції невинуватості усі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що відповідач не дослідив всебічно та повно усіх обставин справи, а тому передчасно встановив наявність дій позивача, тобто об'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме слід скасувати постанову серії БР № 508769, винесену 11.03.2018 року інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Лотошинським М.Б. відносно позивача ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, котрою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 229, 241-246, 250, 257-258, 262, 286 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 508769, винесену 11.03.2018 року інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Лотошинським Михайлом Богдановичем відносно ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, котрою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення складене 04 травня 2018 року.