Справа № 823/868/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Справа № 823/868/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дорошенко Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, викладене в листі від 13.02.2018 №547/0/95-15 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн., зарахувавши кошти за наступними реквізитами: одержувач платежу ПриватБанк; МФО 305299; код ОКПО одержувача 14360570; рахунок отримувача 9100; поповнення поточного рахунку 079688, ОСОБА_3, НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 19.01.2018 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району. Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області листом від 13.02.2018 №547/0/95-18 відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що в позивача відсутні документи, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері. Крім того в листі відповідач також зазначив, що відповідно до рішення Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 04.08.2017 №15-4/VII сільська рада відмовила в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. На думку позивача, відповідач протиправно відмовив йому в наданні відповідного дозволу, оскільки вищезгадана відмова надана відповідачем з підстави, яка не передбачена ч. 3 ст. 118 Земельного кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила, надав до суду письмовий відзив та зазначив, що розглянувши заяву позивача з проханнями надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 13.02.2018 №547/0/95-18 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку в звязку із відсутністю в позивача документів, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері, а також через відмову Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Представник відповідача вважає, що вищезгадана відмова є правомірною, позов є безпідставним, необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено наступне.

Позивач 19.01.2018 звернувся із повторною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надіслало до Топилівської сільської ради Чигиринського району запит про висловлення позиції органу місцевого самоврядування щодо можливості надання позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою.

Рішенням Топилівської сільської ради Чигиринського району від 04 серпня 2017 року №15-4/VІІ «Про пропозицію Топилівської сільської ради Чигиринського району щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рекомендовано Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області не надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у звязку з потребою першочергового виділення земель учасникам АТО, жителям села Топилівка.

Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 13.02.2018 №547/0/95-18 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку у звязку із відсутністю в позивача документів, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері, а також через відмову Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що земельні відносини в Україні відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 №2768-ІІІ регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень на підставі ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України.

Суд врахував ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, якою передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до підп. 12 п. 4 положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З листа відповідача від 13.02.2018 №547/0/95-18 вбачається, що ним фактично відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання з огляду на відсутність документів, що засвідчують зайнятість позивача у соціальній сфері.

Однак така підстава не узгоджується з викладеними вимогами законодавства, оскільки п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Суд звернув увагу, що наведеною нормою не встановлено імперативного припису заборони передачі земельних ділянок резервного фонду у власність або користування громадянам не зайнятим у соціальній сфері на селі, а лише передбачене переважне право на отримання таких земельних ділянок.

Крім того, з аналізу вище наведених норм Земельного кодексу України вбачається, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є вичерпний, як і вичерпний перелік видів рішень за наслідками розгляду клопотань, та не передбачає такої підстави відмови, як зазначено відповідачем в оскаржуваному рішенні з посиланням на п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Враховуючи викладене та оскільки Земельним кодексом України має вищу юридичну силу, ніж згаданий Указ Президента України, суд дійшов висновку, що наведена підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не узгоджується з викладеними нормами законодавства.

Щодо посилання відповідача на рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 №15-4/VII, яким рекомендовано відповідачу відмовити у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з потребою першочергового надання земель учасникам АТО, суд зазначає наступне.

Наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» (далі Рішення №2/1).

Відповідно до пункту 2 Рішення №2/1 начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування (підп. 2.1. п. 2 Рішення №2/1).

Підп. 2.3 п. 2 Рішення №2/1 встановлено, що у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 №15-4/VII не містило мотивованих заперечень стосовно відмови в погодженні на розроблення документації із землеустрою, які безпосередньо передбачені законом, у т.ч. ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Тому врахування відповідачем зазначеного рішення як підстави для відмови позивачу в наданні відповідного дозволу суд вважає неправомірним.

Крім того рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 №823/1450/17 адміністративний позов ОСОБА_3, що полягав у визнані протиправним та скасуванні рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, викладеного в листі від 21.08.2017 №7274/6-17, про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, задоволено повністю.

Вказаним рішенням зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання з доданими документами від 13.07.2017 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідно до чинного законодавства рішення з урахуванням висновків суду у вказаній справі.

Відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відмова, що є предметом цього спору, оформлена листом відповідача від 13.02.2018 №547/0/95-18, з огляду на вищевказані вимоги законодавства суд вважає її рішенням субєкта владних повноважень, що є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу останнім надано до суду копію договору про надання правової допомоги від 21.03.2018, укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_5, за умовами якого адвокат ОСОБА_1 надає всіма законними методами та способами правової допомоги позивачу у всіх справах, які повязані чи можуть бути повязані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизначених його прав та законних інтересів з питань приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району, у тому числі з приводу судового оскарження рішень, дій та бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією акту передачі-прийому послуг (виконаних робіт) №2/1 про надання правової допомоги від 21.02.2018, укладеного між адвокатом ОСОБА_5 та клієнтом ОСОБА_3 адвокатом складено акт про надання послуг з розрахунком вартості, а саме: надання правової консультації щодо способу захисту та відновлення прав клієнта (в місці надання адвокатських послуг) тривалість 0,5 години вартість 247 грн. 50 коп.; підготовка доказів та вивчення матеріалів необхідних для внесення позову (у тому числі вивчення матеріалів по справі 823/1450/17) (без участі клієнта) тривалістю 1,5 години вартість 742 грн. 50 коп.; підготовка позову, у тому числі виготовлення копії документів та подачі позову до суду (без участі клієнта) тривалістю 3,5 години вартість 1732 грн. 50 коп.; вартість однієї дії (участь в судовому засіданні у межах міста Черкаси) складає 300 грн. Адвокат брав участь в трьох засіданнях.

Суд зазначає, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи.

Разом з тим, надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення, складання та подача процесуальних документів не підлягають компенсації (відшкодуванню) як професійна правнича допомога.

Отже, відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 1450 грн., що враховуючи складність справи складаються з підготовки доказів та вивчення матеріалів необхідних для внесення позову, підготовки позову - 1 година (550 грн.), оскільки відшкодування витрат розраховуються в погодинному розмірі. Також участь у трьох судових засіданнях (300х3=900).

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовим елементом якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного зі складових елементів виключає задоволення позову.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій особи, яка заподіює шкоду, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового елемента виключає можливість відшкодування шкоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та не навів доказів причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною йому моральною шкодою (у вигляді душевних страждань та психологічних переживань, що негативно відобразились на його психоемоційному стані).

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 139, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, викладене в листі від 13.02.2018 №547/0/95-15 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) на користь ОСОБА_3, (19601, Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Канівська, 3, РНОКПП НОМЕР_1), судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1450 (одна тисяча пятдесят) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2018

Суддя В.В. Гаращенко