Справа № 826/18894/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 травня 2018 року № 826/18894/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії

«Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства

«Українська залізниця» (далі також – позивач, ПАТ «Укрзалізниця»)

до Державної аудиторської служби України (далі також – відповідач,

Держаудитслужба)

третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрзалізничпостач»

про визнання протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати незаконним, протиправним і скасувати пункт 2 вимоги Державної аудиторської служби України від 26.10.2016 №05-14/310 «Про усунення порушень законодавства» щодо розгляду питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, а саме з підстав, визначених пунктом 97 цього листа «На порушення ст.509 Цивільного кодексу України, пп.8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року №1040, п.4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «Центр забезпечення виробництва» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності призвело до втрати боржника у зобов’язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «ЦЗВ» на вказану суму».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що не вчиняв правопорушень законодавства у сфері господарювання, про яке зазначено в пункті 97 листа Держаудитслужби від 26.10.2016 №05-14/310, оскільки такі дії стосуються іншої особи ДП «Укрзалізничпостач», тому спірним рішенням відповідач необґрунтовано поклав на позивача обов'язок вчинення дій щодо розгляду питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності. При цьому «ДП «Укрзалізничпостач» хоча й перебуває у стані припинення, але до ЄДРПОУ запис про його припинення станом на час розгляду справи судом не внесено, тому позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність, вчинені цим підприємством.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в письмовому запереченні на позовну заяву та в судовому засіданні щодо позову заперечив, стверджуючи, що внаслідок непроведення претензійно-позовної роботи філією «Центр забезпечення виробництва» (ДП «Укрзалізничпостач») протягом 2013-2015 років позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» у сумі 20 825,64 грн. за договором поставки від 09.12.2011 №ЦХП-14-00212-01 та подальшого її списання у зв’язку із закінченням терміну позовної давності, визначеного статтею 257 Цивільного кодексу України, призвело до втрати боржника у зобов’язанні та до матеріальної шкоди збитків філії на указану суму, наведене відбулося внаслідок бездіяльності керівників філії «Центр забезпечення виробництва» (ДП «Укрзлізничпостач» ) за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, якими не забезпечено стягнення дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, підпунктів 8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, пункту 4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49.

Третя особа ДП «Укрзалізничпостач» зазначила, що в оскаржуваній частині вимоги Держаудитслужби від 26.10.2016 №05-14/310 щодо усунення порушення внаслідок неналежного виконання зобов’язань за договором поставки від 09.12.2011 №ЦХП-14-00212-01, укладеним між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд, не стосуються діяльності ПАТ «Укрзалізниця» та філії «Центр забезпечення виробництва», оскільки стосуються діяльності ДП «Укрзалізничпостач», яке, хоча й перебуває у стані припинення, але ще не припинено. Крім того, відповідно до акту ревізії від 13.10.2016 №05-21/119 фінансово-господарської діяльності ДП «Укрзалізничпостач» за період з 01.04.2013 по 31.05.2016, проведеної Держаудитслужбовю, жодних порушень з боку ДП «Укрзалізничпостач» щодо вищевказаного договору поставки не виявлено.

Розгляд справи здійснювався у порядку загального позовного провадження, а потім - письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, Держаудитслужба на виконання пану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2016 року провела ревізію фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укрзалізниця» та його філій за період з 21.10.2015 по 31.05.2016, якою встановлено низку порушень, що відображені в акті ревізії від 20.09.2016 №05-21/111.

02.11.2016 до ПАТ «Укрзалізниця» надійшов лист Держаудитслужби від 26.10.2010 №05-14/310 з вимогами усунути виявлені порушення законодавства (далі – Вимога №05-14/310).

Так, у пункті 97 Вимоги №05-14/310 зазначено, що ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» порушено статтю 509 Цивільного кодексу України, підпункти 8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, пункту 4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «Центр забезпечення виробництва» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач – Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності, що призвело до втрати боржника у зобов’язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» на вказану суму.

Зокрема у зв’язку з цим порушеннями на підставі пункту 1 частини статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» пп.9 п.4, пп.16 п.6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, п.46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною фінансової інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, відповідач спрямував до позивача вимогу розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Не погоджуючись із такою вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» .

Відповідно до частини першої статті 2 Закону Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов’язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб’єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб’єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Пунктом 7 статті 10 Закону органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

При цьому пунктом 13 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю також надано право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 868 «Про утворення Державної аудиторської служби України», яка набрала чинності 03.11.2015, утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 7 указаного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №550 затверджено Порядок проведення органом державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель (далі – Порядок №550), яким визначено порядок проведення інспектування, процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону та цього Порядку (пункт 4 Порядку №550).

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом (пункт 5 Порядку №550).

Пунктом 16 Порядку №550 визначено, що ревізія проводиться шляхом:

- документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи органу державного фінансового контролю керівник об'єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об'єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об'єкта чи його заступником;

- фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів органу державного фінансового контролю або інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівників об'єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб'єкта господарювання - виконавців робіт.

Згідно з пунктом 35 Порядку акт ревізії містить: констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень.

Відповідно до пункту 46 Порядку №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред’явлення вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов'язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення органу державного фінансового контролю, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскільки вимога органу державного фінансового контролю є обов'язковою для виконання підконтрольною установою, то вона породжує у підконтрольної установи певні обов'язки, реалізація яких може вплинути на результати діяльності підконтрольної установи.

Відтак, у підконтрольної установи є право на оскарження такої вимоги і ця вимога підлягає оскарженню, а наведені доводи відповідача щодо можливості надання оцінки висунутих позивачем вимог лише під час вирішення справи за позовом органів державного фінансового контролю до підконтрольного суб'єкта про зобов'язання виконати ті чи інші вимоги контролюючого органу є помилковими.

Аналізуючи вимогу в оскаржуваній частині, де зазначено, що ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» порушено статтю 509 Цивільного кодексу України, підпункти 8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, пункту 4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «ЦЗВ» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач – Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності призвело до втрати боржника у зобов’язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» на вказану суму, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до приписів статей 626-629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, умови договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними.

Статтею 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Між державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (ДП «Укрзалізничпостач) та ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» укладено договір поставки дизельного палива 09.12.2011 №ЦХП-14-00212-01 (далі – Договір поставки), по якому виникла дебіторська заборгованість внаслідок нестачі дизельного палива кількістю 1,807 т на суму 20 825,64 грн., виявлена під час комісійного приймання вантажу в цистерні №72099344, що підтверджується актом від 21.10.2012 №294 та актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.10.2012 №67 за формою №5-НП.

За умовами пункту 3 Договору поставки передбачено, що постачальник здійснює поставки товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог «Інкотермс» ред.2010), що вказується у специфікаціях до цього договору із подальшим направленням за реквізитами вантажоодержувача (кінцевого одержувача – структурного підрозділу залізниці), які вказуються у рознарядці покупця. Поставка товару підтверджується актом прийому-передачі. Акт прийому-передачі підписується сторонами протягом 5 робочих днів з дати поставки товару за умови надання постачальником покупцю наступних документів: рахунку-фактури на поставлений товар; копії накладної (залізничної); копії документів з якості: паспорту; копії документу, який підтверджує сертифікацію товару, виданого Держспоживстандартом України, а саме сертифікату відповідності на бланку Держспоживстандарту.

Відповідно до пункту 3.7 Договору поставки датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на залізничній накладній, на адресу вантажоодержувача, яка вказується в рознарядці покупця.

Згідно з пунктом 4.3 Договору поставки фактична кількість товару в залізничних цистернах, в яких він поставляється, повинна відповідати кількості, що вказана в накладній (залізничній).

Пунктом 4.4 договору визначено, що прийом товару за кількістю, який поставлено в залізничній цистерні, здійснюється покупцем або кінцевим одержувачем – структурним підрозділом залізниці у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 №281/171/578/155 за складанням акту приймання нафтопродуктів за кількістю за формою №5-НП (Додаток №1).

Згідно з пунктом 4.5 Договору коли виявлено нестачу товару, яка перевищує норми природних втрат та границі відносної похибки вимірювань (в разі застосування нерівноцінних методів вимірювання) покупець надає постачальнику претензію, до якої повинні додаватись усі документи, що передбачені Інструкцією, яка зазначена в п.4.4 цього договору.

Судом встановлено, що ДП «Укрзалізничпостач» направлено на адресу ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» претензію від 26.12.2012 №ЦХП-20/6072 з нестачі дизельного палива кількістю 1,807 т на суму 20 825,64 грн. з відповідними документами, що підтверджують цю нестачу, в якій пропонувалось допоставити дизельне пальне у кількості 1 807 т на суму 20 825,64 грн.

Відповідь на цю претензію від ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» до ДП «Укрзалізничпостач» не надійшла, заборгованість не ліквідована.

Таким чином судом встановлено проведення ДП «Укрзалізничпостач» претензійної роботи щодо стягнення вищевказаної заборгованості, хоча результату за її проведенням не досягнуто.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», утворено ПАТ «Укрзалізниця», 100 відсотків акцій якого закріплено в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття.

Додатком №1 до указаної постанови визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ «Укрзалізниця», в тому числі і ДП «Укрзалізничпостач».

Цією постановою Кабінету Міністрів України також встановлено, що статутний капітал Товариства формується шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці та підприємств, зазначених в додатку 1до постанови.

Наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 14.07.2014 №154 «Про утворення комісії з реорганізації Державного підприємства «Укрзалізничпостач» утворено комісію з реорганізації ДП «Укрзалізничпостач».

За змістом статті 107 Цивільного кодексу України станом на час виникнення спірних правовідносин після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов’язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, вищевказана дебіторська заборгованість ДП «Укрзалізничпостач» у розмірі 20 825,64 гр. за Договором поставки передана філії «Центр забезпечення виробництва» відповідно до заключного передавального акта від 31.07.2015, складеного між ДП «Укрзалізничпостач» та філією «Центр забезпечення виробництва», який 18.08.2015 затверджено Міністром інфраструктури України.

Ця дебіторська заборгованість обліковувалась на балансі філії «Центр забезпечення виробництва» як актив та списана з обліку за рахунок резерву сумнівних боргів відповідно до акта від 31.12.2015 у зв’язку із закінченням терміну позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України.

Позивачем не заперечувалось указане списання дебіторської заборгованості без проведення претензійно-позовної роботи, що обґрунтовувалось безперспективністю звернення до суду щодо її стягнення з огляду на умови договору, відповідно до якого поставка здійснювалась на умовах FCA, та необхідності сплачувати судовий збір, тоді як малоймовірним було задоволення позову. Крім того, зазначалося, що ДП Укрзалізничпостач» ще не припинено як юридичну особу в установленому законом порядку, оскільки в ЄДРПОУ відсутній про це відповідний запис, тому це підприємство є діючим. За таких обставин правонаступництво ПАТ «Укрзалізниця» прав та обов’язків вказаного вище підприємства ще не відбулося, що унеможливлює відповідальність за його дії стосовно непроведення претензійно-позовної роботи за Договором поставки.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно необґрунтованості пред’явленої до нього вимоги в оскаржуваній частині, зокрема з таких підстав.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49 позовна робота, включаючи підготовку матеріалів для пред’явлення позовів та відзивів на них, здійснюється юридичним відділом.

З огляду на те, що Порядок ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49 є локальним актом, дія якого обов’язкова виключно для ДП «Укрзалізничпостач», суд вважає, що відповідачем необґрунтовано в пункті 97 Вимоги №05-14/310 зазначено про порушення ПАТ «Укрзалізниця» пункту 4.1 цього Порядку.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов’язку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 20 Цивільного кодексу України встановлено, що право на захист особа здійснює на власний розсуд. Чинне законодавство не містить жодної імперативної норми щодо механізму реалізації суб'єктивного права особи на захист своїх цивільних прав.

Відповідно до підпунктів 8 та 9 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, юридична служба підприємства організовує претензійну та позовну роботу, проводить аналіз її результатів; здійснює контроль за дотриманням структурними підрозділами встановленого на підприємстві порядку пред’явлення і розгляду претензій. Юридична служба підпорядковується безпосередньо керівникові органу виконавчої влади, підприємства (пункт 5 вищевказаного Порядку).

Проаналізувавши наведені норми Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що захист порушеного права, зокрема звернення до суду залежить виключно від волі особи, право якої порушене, в тому числі й неналежним виконанням умов договорів.

Законодавство не містить умов покладання відповідальності за невикористання суб'єктивного права, а лише за неналежне виконання обов'язків, оскільки інше суперечить принципам цивільного права.

Відтак, отримання позивачем дебіторська заборгованість ДП «Укрзалізничпостач» у розмірі 20 825,64 гр. за Договором поставки, переданої філії «Центр забезпечення виробництва» відповідно до заключного передавального акта від 31.07.2015, складеного між названою філією та ДП «Укрзалізничпостач» та 18.08.2015 затвердженого Міністром інфраструктури України, не зумовило виникнення у ПАТ «Укрзалізниця» обов’язку щодо проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення цієї заборгованості з ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд», оскільки проведення таких заходів є його суб’єктивним правом, а не обов’язком.

Разом з тим, як встановлено судом вище, ДП «Укрзалізничпостач» здійснювалась претензійна робота шляхом направлення на адресу ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» претензії від 26.12.2012 №ЦХП-20/6072 з вимогою допоставити дизельне паливо кількістю 1,708 т на суму 20 825,64 грн.

До того ж, Держаудитслужбою проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Укрзалізничпостач» за період з 01.04.2013 по 31.05.2016, про що складено акт ревізії від 13.10.2016 №05-21/119, в якому відсутні зафіксовані ревізією порушення ДП «Укрзалізничпостач» стосовно наявності дебіторської заборгованості на суму 20 825,64 грн. за договором поставки дизельного палива 09.12.2011 №ЦХП-14-00212-01.

Наведене, за висновком суду, є достатнім для того, щоб погодитися з доводами позивача про протиправність Вимоги №05-14/310 в оскаржуваній частині та скасувати її.

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача та третьої особи стосовно того, що правонаступництво ПАТ «Укрзалізниця» ДП «Укрзалізничпостач» ще не відбулося, оскільки останнє перебуває в процесі припинення та в ЄДРПОУ відсутній запис про його припинення, тому в оскаржуваній частині Вимога №05-14/810 спрямована Держаудитслужбою не до належної особи. Наведене суд обґрунтовує тим, що прийняття філією «Центр забезпечення виробництва» вищевказаної дебіторської заборгованості згідно з заключним передавальним актом від 31.07.2015, в установленому порядку складеного з ДП «Укрзалізничпостач» та 18.08.2015 затвердженого Міністром інфраструктури України, а далі списання цієї заборгованості фактично свідчить про прийняття ПАТ «Укрзалізниця» права та обов’язків ТОВ «Укрзалізничпостач».

Відтак, позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд також вважає за доцільне зазначити, що оскаржуване рішення відповідача є актом індивідуальної дії, яке відповідно до пункту 2 частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може визнати протиправним та скасувати. Визнання в такому випадку рішення індивідуальної дії незаконним не передбачено.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.12.2016 №16-9168.

З огляду на задоволення позову суд відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне присудити на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати пункт 2 вимоги Державної аудиторської служби України від 26.10.2016 №05-14/310 «Про усунення порушень законодавства» щодо розгляду питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, а саме з підстав, визначених пунктом 97 цього листа «На порушення ст.509 Цивільного кодексу України, пп.8 та 9 пункту 11 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року №1040, п.4.1 Порядку ведення претензійної та позовної роботи, затвердженого наказом ДП «Укрзалізничпостач» від 09.03.2004 №49, внаслідок списання філією «Центр забезпечення виробництва» дебіторської заборгованості ТОВ «Укрпостач-Нафтотрейд» на суму 20 825,64 грн. без проведення позовної роботи щодо її стягнення в межах терміну позовної давності призвело до втрати боржника у зобов’язанні та матеріальної шкоди (збитків) філії «ЦЗВ» на вказану суму».

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної аудиторської служби України.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 292-297 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова