Справа № 804/6201/17
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2018-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2018 рокусправа № 804/6201/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Чабаненко С.В.

судді: Шальєвої В.А. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 р. (суддя Сидоренко Дмитро Володимирович ) по справі № 804/6201/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №005984617 від 21.07.2017 року про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків ДФС.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю (Зеркін А.С.) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю (Немченко К.І,) в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та просила в її задоволенні відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на підставі направлень, виданих Офісом великих платників податків ДФС проведено планову виїзну документальну перевірку Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2016 року (з урахуванням норм ст.102 Податкового кодексу України).

За результатами проведеної перевірки складено акт №59/28-10-46-17/00191023 від 15.06.2017 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення, зокрема, п.9 прим.5 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464 та пп.6 п.3 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 №449, в результаті чого Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" нараховано та сплачено єдиний внесок не в повному обсязі за вересень 2015, із застосуванням понижуючого коефіцієнту, а в грудні 2015 донараховано 3268635,25 грн. за вересень 2015.

На підставі акту перевірки 21.07.2017 року Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків ДФС прийнято рішення №00598617 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 326863,53 грн.

Вімовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача.

Встановивши, що за даними перевірки відповідної звітності за грудень 2015 р. в таблиці 1 додатка 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. № 435, яка формується із даних таблиці 6 цього додатка, ПрАТ "ПІВНГЗК" включено до рядку 6 «Донараховано та/або дотримано єдиний внесок у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх звітних періодах (р. 6.1 + р. 6.2 + р. 6.3 )» донарахований єдиний внесок на суму 3276483,44 грн., а у рядку 7.1 "Зменшено нарахування у зв'язку з виправленням помилок, допущених у попередніх звітних періодах" на суму 7848,11 грн.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем виправлено у грудні 2015 р. дані звітності з ЄСВ за вересень 2015 р. та самостійно донараховано ЄСВ в сумі 3268635,33 грн. по зазначеному періоду, тому у відповідності до положень пп. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донарахована ПрАТ "ПІВНГЗК" у грудні 2015 р. зазначена сума ЄСВ за вересень 2015 року є недоїмкою.

Враховуючи зазначене, а також той факт, що уточнення показників звітності з ЄСВ за вересень 2015 р. здійснено позивачем шляхом включення до рядку 6 «Донараховано та/або дотримано єдиний внесок у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх звітних періодах (р. 6.1 + р. 6.2 + р. 6.3 )» таблиці 6 звітності ЄСВ за ставкою у сумі 3268635,33 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність порушення позивачем п. 1 ч. 2 ст. 6 та абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у звітності за вересень 2015 р. в розмірі, що обумовило правомірність спірного рішення про застосування штрафних санкцій.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПрАТ "ПІВНГЗК" є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розумінні статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З звіту позивача щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2015 р. вбачається, що ПрАТ "ПІВНГЗК" включено до рядку 6 «Донараховано та/або дотримано єдиний внесок у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх звітних періодах (р. 6.1 + р. 6.2 + р. 6.3 )» донарахований єдиний внесок в розмірі 3276483,44 грн., а у рядку 7.1 "Зменшено нарахування у зв'язку з виправленням помилок, допущених у попередніх звітних періодах" на суму 7848,11 грн.

Таке донарахування ЄСВ обумовлено наступним.

ПрАТ "ПІВНГЗК" розмір ЄСВ за вересень 2015 р. розраховувався із застосуванням понижуючого коефіцієнту - 0,810 відповідно до п. 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Так, пунктом 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) в редакції, що діяла з 13.03.2015 р., по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір єдиного внеску, встановлений частиною п'ятою та абзацом другим частини шостої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому, третьому, четвертому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується з понижуючим коефіцієнтом (далі - коефіцієнт), якщо платником виконуються одночасно такі умови:

а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - БН(зо) збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу (далі - СмБН(зо)2014);

б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - СП(зо)м) складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (далі - СмП(зо)2014);

в) кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік (далі - СмК(зо)2014). Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.

Коефіцієнт щомісячно обчислюється платниками самостійно, за такою формулою: коефіцієнт = СмБН(зо)2014/БН(зо), де: СмБН(зо)2014 - середньомісячна база нарахування єдиного внеску для платника у 2014 році в розрахунку на одну застраховану особу - це сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, на яку нараховується єдиний внесок/кількість звітних місяців платника в 2014 році/СмК(зо)2014; БН(зо) - база нарахування єдиного внеску на одну застраховану особу за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода за цивільно-правовим договором, - це сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, на яку нараховується єдиний внесок у звітному місяці 2015 року/кількість застрахованих осіб платника у звітному місяці 2015 року, яким нараховані виплати; СмК(зо)2014 - середньомісячна кількість застрахованих осіб платника за 2014 рік - це сумарна кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати у кожному місяці в 2014 році/кількість звітних місяців платника в 2014 році; СмП(зо)2014 - середньомісячний платіж на одну застраховану особу у 2014 році - це сума нарахованого єдиного внеску за 2014 рік/кількість звітних місяців платника в 2014 році/СмК(зо)2014; СП(зо)м - середній платіж на одну застраховану особу у звітному місяці - це сума нарахованого єдиного внеску у звітному місяці 2015 року/кількість застрахованих осіб у звітному місяці 2015 року, яким нараховані виплати.

Якщо в результаті розрахунку коефіцієнта його значення складає менше ніж 0,4, то платник застосовує коефіцієнт 0,4.

Коефіцієнт застосовується в тому числі при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи.

Коефіцієнт не застосовується платниками єдиного внеску, вказаними в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які виплачують грошове забезпечення.

Розрахований коефіцієнт та розмір єдиного внеску зазначаються з трьома знаками після коми.

При розрахунку коефіцієнта показники за 2014 рік визначаються на підставі звітності платника єдиного внеску, яка подається відповідно до вимог цього Закону.

У разі застосування коефіцієнта платник єдиного внеску зазначає про це в звіті.

Платник єдиного внеску, що застосував коефіцієнт та не сплатив нарахований єдиний внесок у встановлені Законом строки, позбавляється права в майбутньому застосувати коефіцієнт до повної сплати такої недоїмки (боргу). Право на застосування коефіцієнта поновлюється з місяця, в якому сплачено таку недоїмку (борг).

Контролюючим органом в акті перевірки вказано, що позивачем виконано умови, визначені п. 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI щодо наявності права на застосування понижуючого коефіцієнту у вересні 2015 р.

В грудні 2015 р. позивач самостійно відмовився від застосування понижуючого коефіцієнта за вересень 2015 р. та самостійно донарахував ЄСВ за вересень 2015 р. без застосування такого понижуючого коефіцієнту в сумі 3268635,25 грн.

Саме такі дії розцінені контролюючим органом як несвоєчасне та не в повному обсязі нарахування обчислення та сплата єдиного внеску за березень та квітень 2015 р., шо є порушенням п. 1 ч. 2 ст. 6 та абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2462-VI.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2462-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2462-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем за вересень 2015 р. своєчасно та в повному обсязі (з урахуванням застосування понижуючого коефіцієнту, правомірність застосування якого підтверджена контролюючим органом) нараховувався, обчислювався і сплачувався єдиний внесок, а донарахування у грудні 2015 р. єдиного внеску обумовлено самостійною відмовою позивача від застосування такого понижуючого коефіцієнта за зазначені періоди.

Тобто, за відсутності факту несвоєчасного нарахування позивачем єдиного внесоку за березень та квітень 2015 р., відсутні підстави для застосування до позивача спірним рішення штрафних санкцій на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції з приводу того, що позивачем виправлено у грудні 2015 р. дані звітності з ЄСВ за вересень 2015 р. як помилку, у зв'язку з чим самостійно донараховано ЄСВ в сумі 3268635,25 грн., яка розцінена судом першої інстанції як недоїмка.

Як зазначено вище, донарахування у грудні 2015 р. єдиного внеску обумовлено самостійною відмовою позивача від застосування понижуючого коефіцієнта за вересень 2015 р., а не самостійним виправленням помилки допущеної у попередньому звітному періоді.

Крім того, у будь-якому разі суми донараховного у грудні 2015 р. єдиного внеску за вересень 2015 р. у зв'язку з відмовою від застосування понижуючого коефіцієнту не є недоїмкою у розумінні Закону № 2462-VI.

Правомірність застосування позивачем понижуючого коефіцієнту у вересні 2015 р. не оспорюється відповідачем, підтверджується висновками акту перевірки. У вказаних періодах позивачем своєчасно та в повному обсязі нараховувався, обчислювався і сплачувався єдиний внесок із врахуванням понижуючого коефіцієнту.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 р. по справі № 804/6201/17 - скасувати.

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 005984617 від 21 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийнятого Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків ДФС.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: І.В. Юрко