Справа № 727/9141/17
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/9141/17

Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова О.Г.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

08 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання провести поновлення пенсії шляхом її призначення знову,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року - шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.10.2017 року вказаний позов задоволено частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 26 травня 2017 року - шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову суду першої інстанції в частині строку з якого має бути поновлена пенсія.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції було помилково застосовано ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до строку поновлення пенсії, тоді як строк поновлення пенсії повинен встановлюватися виключно у відповідності до статей 46, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Згідно зі ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 13.09.2011 року позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

По досягненні пенсійного віку та наявності 37 років страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон. Починаючи з 2011 року і станом на сьогоднішній день, позивач призначеної по закону пенсії не отримує.

26 травня 2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав безпосередньо до управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі особисту заяву про поновлення пенсії нотаріально посвідчену.

Листом №127/Ш-11 від 08.06.2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивачу про те, що управлінням буде розглянуто питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії при зверненні ОСОБА_2 з відповідною заявою та при наявності всіх необхідних документів та підтвердження місця проживання в Україні.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи висновки Конституційного Суду України, дійшов висновку, що у відповідача були підстави для відновлення виплати пенсії позивачу станом на дату звернення його представника із заявою від 26.05.2017 року.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, вищевказаним передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на відновлення виплати її пенсії.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Пенсійного органу провести поновлення та виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 року по 25.05.2017 року, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Крім того, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення №25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Враховуючи наведені процесуальні норми, а також те, що позивач звернулась до Пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії 26.05.2017 року, а із позовом до суду - 19 вересня 2017 року, тому за період вимог з 07 жовтня 2009 року по 25 травня 2017 року (включно) нею пропущено строк звернення за захистом своїх прав та інтересів. Поважних причин пропуску даного строку позивачем не наведено, і судом не встановлено.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у поновленні виплати пенсії за віком та про зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії підлягають задоволенню з 26 травня 2017 року, а відповідні вимоги, заявлені за період з 07 жовтня 2009 року по 25 травня 2017 року (включно) мають бути залишені без розгляду.

Зважаючи на вище наведене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Пенсійного органу провести поновлення та виплату пенсії позивачу за період з 07.10.2009 року по 25.05.2017 року з прийняттям в цій частині нової постанови про залишення позовних вимог щодо зобов'язання Пенсійного органу провести поновлення та виплату пенсії позивачу за період з 07.10.2009 року по 25.05.2017 року без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №408/2861/17 та від 20.02.2018 року у справі №757/12134/14-а.

Доводи апеляційної скарги щодо відновлення пенсії з строку, встановленого виключно у відповідності до ст. 49 та 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" спростовуються вищезазначеним, оскільки положення вказаних статтей регулюють виплату пенсій за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини органів Пенсійного фонду України. У разі, якщо право позивача на отримання цих сум пенсій відповідачем не визнано, що і стало підставою звернення до суду, то застосуванню підлягають положення статтей 99, 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п.1. ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Пенсійного органу провести поновлення та виплату пенсії позивачу за період з 07.10.2009 року по 25.05.2017 року, тому в цій частині постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Пенсійного органу провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу за період з 07.10.2009 року по 25.05.2017 року.

В цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги про зобов'язання Пенсійного органу провести поновлення та виплату пенсії позивачу за період з 07.10.2009 року по 25.05.2017 року залишити без розгляду.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.