Справа № 758/2752/18
Суддя: Войтенко Т. В.
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/2752/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Орлова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого інспектора Відділу адміністративного практики управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Богуцької А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до старшого інспектора Відділу адміністративного практики управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Богуцької А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.02.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 24.02.2018 року інспектором Відділу адміністративного практики управління патрульної поліції у м. Києві Богуцькою А.С. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до матеріалів постанови, 24.02.2018 року о 05 год. 00 хв. в м.Києві на вул. В.Житомирській, 11, водій ОСОБА_1, здійснив стоянку на місцях для інвалідів, чим порушив пункт 34 (1.30) розділ (7.17, 38) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Позивач зазначає, що відповідач склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення протиправно, оскільки факту правопорушення не було, а тому оскаржувана постанова є винесеною незаконно та підлягає скасуванню.

У позовній заяві вказував на те, що в п'ятницю 23 лютого 2018 року рухався на своєму автомобілі по пров. Михайлівському в м.Києві в напрямку вул. Мала Житомирська. Раптово автомобіль перестав набирати швидкість, загорівся показник несправності двигуна. У зв'язку з неможливістю продовжити рух, був змушений здійснити екстрену зупинку в зоні дії знаку «Місце для стоянки», та викликати працівників СТО.

Зазначив, що працівники СТО запропонували забрати автомобіль на ремонт 24 лютого 2018 року, однак, коли позивач вийшов до автомобіля 24.02.2018, то виявив його відсутність. В подальшому було з'ясовано, що автомобіль було евакуйовано з тих причин, що він стояв на місці для стоянки інвалідів.

Посилаючись на те, що зупинка автомобіля була вимушеною, а відтак, він був змушений залишити автомобіль на єдиному вільному місці для паркування, що дозволяється Правилами дорожнього руху, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення БР №511350 від 24.02.2018.

В судовому засідання позивач підтримав позовну заяву з викладених в ній підстав, просив позов задовольнити та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 24.02.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Пояснив, що автомобіль поставив в обід 23.02.2018 року у зв'язку з його несправністю, з метою уникнення небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. Вважає, що його зупинка була вимушена, а автомобіль стояв у зоні дії знаку «Місце для стоянки» відповідно до вимог ПДР.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що у позивача відсутні докази, що автомобіль був технічно несправним і не міг рухатися. Крім того, відповідно до п. 9.11 ПДР позивач зобов'язаний був встановити знак аварійної зупинки, у разі несправності автомобіля, та виділити себе на дорожньому полотні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що автомобіль позивача було залишено на стоянку в зоні дії знаків 7.17 Розділу 33 Правил дорожнього руху, на місці дорожньої розмітки п. 1.30 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху (Місце для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід»).

Відповідно до ч. 5 ст.122 КУаПА, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стоянка транспортного засобу на місці, що позначене відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, дозволена у разі вимушеної стоянки.

При цьому, у судовому засіданні позивачем не було доведено, що його стоянка на місці що позначене відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, була вимушеною.

В судовому засіданні позивач пояснив, що залишив автомобіль в обідню пору. При цьому даний автомобіль було евакуйовано о 5.00 ранку наступного дня. Доказів про те, що в період, поки автомобіль стояв з порушенням Правил дорожнього руху, позивачем вживалися заходи щодо виділення автомобіль на дорозі розпізнавальними знаками аварійної зупинки, тощо, не надано.

В матеріалах справи також відсутні докази про те, що станом на 23.02.2018 в період, коли автомобіль було залишено на місці паркування інвалідів, даний автомобіль був в такому технічному стані, який не дозволяв його рухатися,а водієві здійсненими паркування в іншому місці.

При цьому, суд критично ставиться до наданого позивачем Акту виконаних робіт від 28.02.2018, оскільки даний письмовий документ не доводить факту вимушеної зупинки автомобіля 23 лютого 2018 в обідню пору по пров. Михайлівському в м.Києві в напрямку вул. Мала Житомирська.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху, отже, при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.5 ст.122 КУпАП.

За таких підстав, інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Старшого інспектора Відділу адміністративного практики управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Богуцької А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2018 року.

Суддя Т. В. Войтенко