Справа № 800/295/17
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа №800/295/17

адміністративне провадження №П/9901/260/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бевзенка В. М., Білоуса О.В., Данилевич Н. А., Шарапи В. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Корецького І.О.,

спеціаліста Вишнівського П.А.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Карлаша Д.О., Гунченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

17 липня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 27.06.2017 №10/дп-17 про направлення подання щодо звільнення його з посади судді Апеляційного суду Черкаської області.

Позов обґрунтовано тим, що, на переконання позивача, при винесенні оскаржуваного рішення ВККС України не було дотримано процедури розгляду питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, чим фактично було позбавлено його можливості надати пояснення та захистити свої права. Крім того, зауважує, що оскільки обставини, які стали підставою до висновку про порушення ним присяги, мали місце 6 грудня 2013 року, ВККС України було прийнято оскаржуване рішення поза межами строку, передбаченого статтею 96 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

В запереченнях на позов ВККС вказує на те, що Комісією було взято до уваги систематичність вчинення ОСОБА_5 істотних порушень правил суддівської етики та прийнято оскаржуване рішення за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження, а тому правові підстави до задоволення позовних вимог відсутні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічних тим, що викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Крім того, напередодні судового засідання ним було подано клопотання про визнання фрагментів відеозаписів з виступами позивача, наявних в матеріалах справи, неналежними та недопустимими доказами. Клопотання вмотивоване тим, що вказані фрагменти не є оригіналами відповідних відеозаписів, а їх походження невідоме.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховної Ради України від 24 травня 2001 року ОСОБА_5 обрано на посаду судді Апеляційного суду Черкаської області безстроково. Рішенням Вищої ради юстиції від 21 червня 2012 року №796/0/15-1 призначено ОСОБА_5 на посаду голови Апеляційного суду Черкаської області.

У квітні 2015 року до ВККС України надійшло звернення народного депутата України ОСОБА_7 за заявою судді апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_16. щодо поведінки голови та судді апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_5., яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді.

Звернення народного депутата України ОСОБА_7 обґрунтоване втручанням з боку голови Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_5 в роботу судді ОСОБА_16., у зв'язку із здійсненням повноважень судді шляхом погроз на адресу останнього, що, на думку заявника, підтверджується аудіозаписом розмови цих суддів, розміщеним у мережі Інтернет.

Надалі протягом 2015-2016 років до Комісії надійшли звернення народних депутатів України ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Ради суддів України, ОСОБА_14, ОСОБА_15, судді апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_16

У зверненні судді ОСОБА_16. зазначається, що голова апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_5 неодноразово втручався у процес здійснення ним судочинства.

Заявник також вказує, що 6 грудня 2013 року він випадково здійснив аудіозапис розмови між ним та головою суду ОСОБА_5, яким зафіксовано погрози ОСОБА_5 у зв'язку із невиконанням його вказівок щодо вирішення окремих судових справ. ОСОБА_16 зауважує, що цей аудіозапис є доказом у кримінальному провадженні №0000252, яке відкрито за фактом втручання службових осіб апеляційного суду Черкаської області в діяльність судді ОСОБА_16. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 376 КК України.

Частина доводів звернень судді ОСОБА_16. стосується також організації діяльності суду, дій керівника апарату суду, зокрема, роботи автоматизованої системи діловодства суду.

Також, до Комісії надійшло рішення Ради суддів України від 5 червня 2015 року № 56, яким поінформовано про те, що Радою суддів України здійснено виїзну перевірку фактів, викладених у зверненні судді апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_16., стосовно відносин заявника з посадовими особами апеляційного суду Черкаської області.

У вказаному рішенні констатується, що в ході проведення перевірки членами робочої групи встановлено наявність конфліктних стосунків у трудовому колективі суду, порушення сторонами конфлікту правил суддівської етики та етичних стандартів поведінки суддів, які набули широкого розголосу та створюють ситуацію, яка тягне за собою підрив авторитету суду.

Також у рішенні Ради суддів України вказується на те, що у процесі конфліктної ситуації головою суду 30 березня 2015 року було проведено брифінг з негативною оцінкою як самого судді ОСОБА_16., так і суддів вцілому, з огляду на що Радою суддів зроблено висновок про наявність в діях голови суду ОСОБА_5 ознак посягання на незалежність судової влади та ознак порушення правил суддівської етики.

У зверненнях ОСОБА_15 та ОСОБА_14 від 06 травня 2015 року так само наводяться відомості щодо неетичної поведінки голови апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_5 під час проведення брифінгу 30 березня 2015 року, які аналогічні тим, що викладені у зверненні та рішенні Ради суддів України.

Рішенням Комісії від 16 вересня 2016 року № 1553/дп-16 дисциплінарні провадження № 8вк-3379/15 та № 8вк-3658/15 стосовно голови апеляційного суду Черкаської області судді ОСОБА_5. об'єднано в одне провадження, якому присвоєно № 8вк-3379/15. Рішенням Комісії від 27 вересня 2016 року стосовно судді ОСОБА_5. відкрито дисциплінарну справу .

За результатом розгляду вказаної дисциплінарної справи, рішенням ВККС від 27 червня 2017 року №10/дп-17 (далі - оскаржуване рішення, рішення Комісії) вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_5 з посади судді апеляційного суду Черкаської області.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням процедури та без урахування всіх фактичних обставин справи, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Носіями судової влади в Україні є професійні судді.

Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів визначено Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до абзацу 2 пункту 31 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VIII у разі, якщо на день набрання чинності цим Законом Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відкриття дисциплінарної справи, така справа розглядається колегіями Комісії, визначеними за її рішеннями, у порядку, що діяв на день відкриття дисциплінарної справи. Ухвалюючи рішення за результатами розгляду таких дисциплінарних справ, Вища кваліфікаційна комісія суддів України застосовує дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.

Види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування передбачені статтею 109 Закону № 1402-VIII.

Так, пунктом 6 частини 1 вказаної статті передбачено, що до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Відповідно до пункту з частини першої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 07 липня 2010 року, зі змінами від 12 лютого 2015 року) суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за систематичне або грубе одноразове порушення правил суддівської етики, що підпріває авторитет правосуддя.

Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер правопорушення, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень та інші обставини, що стосуються вчиненого суддею дисциплінарного правопорушення. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципів пропорційності.

Частиною 5 статті 96 Закону України № 2453-VI передбачено, що за наслідками дисциплінарного провадження Вища кваліфікаційна комісія суддів України може прийняти рішення про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади за наявності для цього підстав.

Висновок про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги може бути прийнятий, зокрема, у разі, якщо суддя вчинив дії, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя (частина друга статті 97 Закону України № 2453-VI).

Аналізуючи підстави та мотиви, з яких ВККС України дійшла висновку про наявність підстав для внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Апеляційного суду Черкаської області, Верховний Суд зазначає наступне.

Так, оскаржуване рішення ВККС України вмотивоване тим, що Комісію встановлено дані, які свідчать про те, що головою апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_5 допущено систематичне, грубе порушення правил суддівської етики, що підриває авторитет правосуддя, тобто істотний дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наслідком якого має бути дисциплінарна відповідальність судді.

Зокрема, ВККС України було встановлено, що 30 березня 2015 року позивачем як головою апеляційного суду Черкаської області було проведено брифінг з представниками ЗМІ з приводу наявності конфліктної ситуації в апеляційному суді Черкаської області.

Як вбачається із відеозапису цього брифінгу, в ході його проведення голова суду ОСОБА_5 неодноразово, надаючи оцінку діям та характеризуючи особу судді ОСОБА_16, висловлювався зневажливо та неетично.

На виконання рішення Ради суддів України від 05 червня 2015 року № 56 31 липня 2015 року позивачем скликано збори суддів апеляційного суду Черкаської області.

Зі змісту протоколу зборів суддів апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 у присутності 39 суддів апеляційного суду Черкаської області під час узгодження пропозицій до порядку денного зборів на пропозицію суддів суду примиритися брутально висловився на адресу судді ОСОБА_16.

Окрім того, під час виступу голови апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_5 на ХІІІ з'їзді суддів України, який відбувався 12-13 листопада 2015 року, останній, висловлюючи невдоволення рішенням Ради суддів України від 05 червня 2015 року № 56, а також тим, що з'їзд суддів України надав можливість виступити представникові громадської організації «Автомайдан», припустився неетичної поведінки: допустив зверхнє ставлення та критичні висловлювання на адресу представників громадськості. Така поведінка та вислови офіційної особи, котра як голова суду представляє суд на офіційному зібранні суддів, також свідчить про порушення ОСОБА_5 морально-етичних принципів поведінки судді.

Саме наведені вище обставини були розцінені відповідачем при прийнятті оскаржуваного Рішення, як такі, що свідчать про допущення позивачем поведінки, яка у питаннях моралі, етики та доброчесності не узгоджується з його публічним зобов'язанням сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.

Отже, обставини, що лягли в основу оскаржуваного рішення Комісії мали місце під час брифінгу 30 березня 2015 року, зборів суддів апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2015 року та виступу голови апеляційного суду Черкаської області на ХІІІ З'їзді суддів України 12-13 листопада 2015 року, в ході яких позивачем допущено систематичне, грубе порушення правил суддівської етики, що підриває авторитет правосуддя, тобто істотний дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наслідком якого є дисциплінарна відповідальність судді.

Аналізуючи наведені вище обставини справи, колегія суддів виходить з такого.

Пунктом 8 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, щодо свободи слова та асоціацій передбачено, що відповідно до Загальної декларації прав людини члени судових органів, як і інші громадяни, користуються свободою слова, віровизнання, асоціацій і зборів; однак, керуючись такими правами, судді повинні поводитись завжди таким чином, щоб забезпечити повагу до своєї посади і зберегти неупередженість і незалежність.

Згідно з вимогами статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя повинен дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Відповідно до статті 10 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з'їздом суддів України від 22 лютого 2013 року, суддя повинен виконувати обов'язки судді безсторонньо і неупереджено та утримуватися від поведінки, будь-яких дій або висловлювань, що можуть призвести до виникнення сумнівів у рівності професійних суддів під час здійснення правосуддя.

Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року передбачають, що постійна увага з боку суспільства покладає на суддю обов'язок прийняти на себе низку обмежень, і не зважаючи на те, що пересічному громадянинові ці обов'язки можуть здатися обтяжливими, суддя приймає їх добровільно і охоче.

На Бангалорських принципах поведінки суддів ґрунтується Кодекс суддівської етики, затверджений XI З'їздо м суддів України 22 лютого 2013 року, з метою встановити стандарти, яких мають додержуватись усі судді у своїй професійній роботі, громадській діяльності приватному житті.

Статтею 13 вказаного вище кодексу передбачено, що суддя, що перебуває на адміністративній посаді в суді, повинен утримуватися від поведінки, дій або висловлювань, які можуть призвести до виникнення сумнівів у єдиному статусі суддів і в тому, що професійні судді здійснюють колективне вирішення питань організації роботи суду.

Відповідно до пункту 9 Висновку № З (2002) Консультативної Ради Європейських суддів (КРЄС) довіра до судової системи є надзвичайно важливою в контексті глобалізації спорів та зростання доступу до судових рішень. Також у державі, що керується верховенством права, громадськість очікує прийняття загальних принципів, які відповідали б вимогам справедливого суду та забезпечували б основоположні права. Обов'язки, покладені на суддів, мають визначатися таким чином, щоб гарантувати неупередженість суддів та їхню ефективну діяльність. Згідно з пунктом 22 зазначеного Висновку суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності судової системи: поведінка суддів у їхній професійній діяльності, зрозуміло, розглядається громадськістю як необхідна складова довіри до судів.

Отже, положення міжнародних документів та законодавства України визначають, що суддя має дотримуватись високих стандартів поведінки, виконувати покладені на нього обов'язки щодо здійснення правосуддя та не вчиняти дій, які підривають авторитет правосуддя.

Оцінюючи допустимість обмежень свободи слова в інтересах правосуддя, через призму гарантій, закріплених у статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Верховний Суд зазначає наступне.

Дійсно, статтею 10 Європейської конвенції декларовано, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і розповсюджувати інформацію та ідеї без будь-якого втручання з боку органів державної влади і незалежно від державних кордонів.

Разом з тим, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Аналіз практики ЄСПЛ у справах про порушення статті 10 Конвенції демонструє, що свобода вираження думки не абсолютна і може бути обмежена в громадських інтересах, але тільки при наявності істотного публічного інтересу і за умови пропорційності обмежень, що вводяться, які не повинні ставити під загрозу саму суть свободи вираження думки. При цьому позитивний ефект від захисту публічних інтересів повинен превалювати над можливими негативними наслідками такого обмеження.

Отже, певні обмеження свободи вираження думки в інтересах правосуддя допустимі та відбуваються на основі правових норм, закріплених на рівні законодавчого акта, етичного кодексу поведінки судді або адвоката і завжди мають на меті захист довіри і поваги до судової влади (Справа «Сандей Таймс» проти Великобританіїї»).

Оцінюючи встановлені у даній справі обставини, з урахуванням обмежень, передбачених статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Кодексу суддівської етики, Суд також враховує також такі фактори як тональність та мотиви висловлювань позивача.

Так, із відеозаписів виступів на брифінгу з представниками ЗМІ з приводу наявності конфліктної ситуації в апеляційному суді Черкаської області та на ХІІІ з'їзді суддів України, вбачається, що емоційний спектр висловлювань ОСОБА_5 має принизливий, провокаційний та навіть компрометуючий характер. Підґрунтям неетичних висловлювань на адресу ОСОБА_16 стала особиста неприязнь з боку позивача.

Водночас, судді згідно етичних норм, що регулюють їх поведінку, також під страхом притягнення до дисциплінарної відповідальності не можуть користуватися необмеженою свободою слова, так як їх дії повинні співвідноситися з цінностями підтримки довіри і поваги до судової влади, збереження неупередженості та незалежності судів.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми міжнародного та національного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що сам факт проведення ОСОБА_5 як головою суду офіційного заходу з метою публічного обговорення поведінки судді/суддів, із наданням негативної характеристики останнім свідчить про свідоме ігнорування ним морально-етичних стандартів поведінки судді, що дискредитує судову владу вцілому.

Також, колегією суддів враховується тривалість такої конфліктної поведінки ОСОБА_5, (понад 5 років), а також те, що навіть після вказівок Ради суддів на необхідність врегулювання ситуації, що склалась в Апеляціному суді Черкаської області, позивачем не було вчинено жодних дій з метою виконання таких вказівок.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком відповідача, що такі дії судді ОСОБА_5. є істотним дисциплінарним проступком, проявом неповаги до інших суддів та представників громадськості, грубим та систематичним порушенням правил суддівської етики, що підриває авторитет правосуддя.

Щодо доводів позивача про те, що при винесенні оскаржуваного рішення ВККС України не було дотримано процедури розгляду питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, чим фактично було позбавлено його можливості надати пояснення та захистити свої права, колегія суддів зауважує наступне.

Як вже зазначалось вище, обставини, які лягли в основу оскаржуваного рішення Комісії мали місце 30 березня 2015 року, 31 липня 2015 року та 12-13 листопада 2015 року, а тому ВККС України оскаржуване рішення прийнято у межах строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченого статтею 96 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Вказана дисциплінарна справа призначалася до розгляду по суті на 11 січня 2017 року. За заявою судді ОСОБА_5. розгляд дисциплінарної справи Комісією було відкладено на 27 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 3.І.8 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, особа, стосовно якої має розглядатися питання, повідомляється про дату, час і місце проведення Комісії не пізніше як за 10 днів до засідання Комісії (палати колегії) шляхом розміщення інформації про це на офіційному веб-сайті Комісії, також за потреби шляхом направлення повідомлення засобами поштового зв'язку електронної пошти та/або факсу.

Відповідно до частини 11 статті 95 Закону № 2453-УІ у разі неможливості з поважних причин взяти участь у засіданні органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, суддя, справа стосовно якого розглядається, може надати по суті порушених питань письмові пояснення, які додаються до матеріалів справи. Письмові пояснення судді оголошуються на засіданні в обов'язковому порядку. Повторна неявка судді на засідання є підставою для розгляду дисциплінарної справи за його відсутності.

Повідомлення про розгляд дисциплінарної справи Комісією 27 червня 2017 року було розміщено на офіційному веб-сайті Комісії 15 червня 2017 року.

Крім того, вирішуючи це питання, колегія суддів враховує наступне.

26 червня 2017 року до Комісії звернувся представник судді ОСОБА_5. адвокат ОСОБА_19 із клопотанням про ознайомлення його з останнім томом матеріалів дисциплінарного провадження. Ознайомившись із матеріалами провадження, представник ОСОБА_19 письмово повідомив Комісію про те, що не зможе бути присутнім в засіданні Комісії 27 червня 2017 року у зв'язку зі своєю зайнятістю у судовому засіданні, яке мало відбутися цього ж дня, та участю у проведенні круглого столу. При цьому, зазначив, що суддя ОСОБА_5 перебуває у відпустці до 20 липня 2017 року. Однак, будь-яких документів на підтвердження перебування судді ОСОБА_5. за межами України на лікуванні представником надано не було.

Отже, про дату, час і місце розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_5 був повідомлений належним чином.

В свою чергу, ОСОБА_5 скористався передбаченою законом можливістю та надав до Комісії письмові пояснення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що право позивача на участь у засіданні ВККС під час вирішення питання щодо внесення подання про звільнення його з посади судді та надання відповідних пояснень не можна вважати порушеним, а його відсутність не мала наслідком ухвалення протиправного рішення.

Надаючи правову оцінку належності та допустимості відеозаписів, долучених ВККС до матеріалів справи та досліджених в ході судового розгляду, Суд зауважує наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відеофіксацію брифінгу Апеляційного суду Черкаської області, який проводився 30 березня 2015 року, серед інших, здійснювали представники Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», ТОВ «Телерадіокомпанія «ВІККА», ТОВ «ТК «Антена» та Інтернет - ресурсу «ПРОЧЕРК».

Виступ голови апеляційного суду Черкаської області на ХІІІ З'їзді суддів України було здійснено, зокрема, Каналом «ВГО АВТОМАЙДАН».

За приписами частини другої статті 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Протокольною ухвалою від 3 квітня 2018 року колегією суддів було запропоновано представнику відповідача надати оригінали відповідних електронних доказів або належним чином посвідчені копії.

В свою чергу, 10 квітня 2018 року ВККС України звернулась до суду з клопотанням, в якому, посилаючись на відсутність можливості виконати вимоги вищеозначеної протокольної ухвали суду, просила витребувати відповідні докази у безпосереднього розпорядника такої інформації, а саме Вищої ради правосуддя (далі - ВРП).

Ухвалою Суду від 12 квітня 2018 року з ВРП витребувано оригінали або належним чином посвідчені копії відеозаписів брифінгу від 30 березня 2015 року та виступу голови апеляційного суду Черкаської області на ХІІІ З'їзді суддів України, який відбувся 12-13 листопада 2015 року.

Однак, листом від 24.04.2018 №13563/0/9-18 ВРП повідомила, що відеофайли, які містяться в матеріалах дисциплінарної справи судді апеляційного адміністративного суду Черкаської області ОСОБА_5., неможливо відкрити для прослуховування або перегляду.

Також, із відповідей на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_20, судом було встановлено, що оригінали таких відеозаписів були знищені відповідними медіа ресурсами за закінченням строку зберігання.

Разом з тим, відповідні відеоматеріали були розміщені ТОВ «ТК «Антена» , Інтернет - ресурсом «ПРОЧЕРК» та Каналом «ВГО АВТОМАЙДАН» на їх офіційних відеохостинагах на сайті «YouTube», та є загальнодоступними. Вказана обставина знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи та не заперечується представником позивача.

За приписами частини сьомої статті 81 КАС України в порядку, визначеному цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

З метою усунення будь-яких сумнівів та/або розбіжностей, колегією суддів було вирішено скористатись технічною допомогою головного спеціаліста відділу інформатизації та захисту інформації Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Вишнівського П.А. як спеціаліста в порядку 222 КАС України, та досліджено відеоматеріали брифінгу від 30 березня 2015 року, які розміщенні в мережі Інтернет за посиланнями:

1. https://www.youtube.com/watch?v=osYmyda0tLg;

2. https://www.youtube.com/watch?v=fVKKLV-AwFU;

3. https://www.youtube.com/watch?v=4ejEgj-Zfw.

Дослідивши зазначені відеоматеріали, колегія суддів дійшла висновку, що за наявності загальнодоступних ресурсів, авторство яких визнається сторонами, сама по собі відсутність оригіналів таких відеозаписів не є підставою до визнання їх неналежними та/або недопустимими доказами, та відповідно, неврахування їх судом під час розгляду даної справи.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком відповідача, що дії судді ОСОБА_5. є істотним дисциплінарним проступком, проявом неповаги до інших суддів, грубим та систематичним порушенням правил суддівської етики, що підриває автритет правосуддя, що у відповідності до пункту 3 частини першої статті 92 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог та відповідність оскаржуваного рішення ВККС від 27.06.2017 №10/дп-17 про направлення подання щодо звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Черкаської області критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 у задоволенні адміністративного позову до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: І. Л. Желтобрюх

Судді: О. В. Білоус

В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич

В. М. Шарапа

Повний текст рішення виготовлено 2 травня 2018 року.