Справа № 161/589/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/3226/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Олексюк А.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 10 год. 42 хв. 20 березня 2018 року, повне судове рішення складено 27 березня 2018 року, у справі №161/589/18 за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В:

12.01.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Луцького міськрайонного суду від 24.01.2018 у справі № 161/369/18 встановлено обставини, які мають значення для даної справи: водій ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та взявши до уваги такі докази, як схема місця ДТП від 30 грудня 2017 року, складена поліцейським роти №2 батальйону УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_5, в якій зафіксовано пошкодження автомобілів та їх місце розташування після ДТП, пояснення в судовому засіданні потерпілого, який ствердив, що водій автомобіля марки «ВАЗ 21043» ОСОБА_3, ігноруючи дорожній знак та дорожню розмітку, почав здійснювати обгін його автомобіля навпроти зупинки, а також пішохідного переходу, побачивши, що рухається зустрічний автомобіль, почав прижимати його на узбіччя, при цьому пошкодив його автомобіль, та дійшов висновку про підтвердження факту вчинення ДТП з вини водія автомобіля «ВАЗ 21043» ОСОБА_3 Враховуючи встановлені вказаним рішенням обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що саме відповідач мав надати докази вчинення правопорушення, однак жодних доказів суду першої інстанції не надав, не вказано місця перетину дорожньої розмітки 1.1 «Суцільна лінія». Скаржник вказує, що на схемі місця ДТП не відображено де, на думку працівника поліції, позивач перетнув суцільну лінію розмітки, на фототаблицях місця події відсутній знак 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч» та наявна переривчаста лінія перед суцільною. Також зазначає, що у протоколі БР №210895 за ст.124 КУпАП не співпадає з часом порушення, зазначеним в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, вважає, що покликання суду першої інстанції на постанову Луцького міськрайонного суду від 24.01.2018 у справі №161/369/18 є безпідставними, оскільки фактичні обставини справи у вказаному рішенні стосуються лише причин ДТП.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №498130 від 30.12.2017, складеною Інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21043, номерний знак НОМЕР_1, 30.12.2017 о 11 год 30 хв. на АД Н - 22 Устилуг - Луцьк - Рівне 67 км не виконав вимогу дорожнього знаку 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч» при цьому перетнув дорожню розмітку 1.1 «Суцільна лінія», чим порушив п.8.5.1 та 8.4 «а» Правил дорожнього руху України. За порушення ч.1 ст.122 КУпАП прийнято рішення застосувати до ОСОБА_3 адміністративне стягнення штраф у розмірі 255 грн.

Вважаючи, що притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП незаконним, необґрунтованим та недоведеним, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі КУпАП) порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 8.5.1 Правил дорожнього руху встановлено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 розділу 34 «Дорожня розмітка» вказаних Правил вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 30.12.2017 щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП серії БР №210895, згідно з яким ОСОБА_3 о 11 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», д.р.н.з. АС6694 АХ на АД Н - 22 Устилуг - Луцьк - Рівне 66 км+600 м в населеному пункті с. Буяни Луцького району Волинської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO» д.р.н.з. АС3551ВО, під керуванням ОСОБА_6, в результаті чого відбулось ДТП та автомобілі зазнали незначних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2018 у справі №161/369/18, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 02.03.2018, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказаним рішенням встановлено, що ДТП вчинено з вини ОСОБА_3, оскільки останній, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», д.р.н.з. АС 6694 АХ на АД Н-22 Устилуг Луцьк Рівне 66 км+600 м в населеному пункті с. Буяни, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO» д.р.н.з. АС 3551 ВО, чим порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

У оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БР №498130 від 30.12.2017 зазначено про невиконання ОСОБА_3 вимог дорожнього знаку 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч» та перетину дорожньої розмітки 1.1 «Суцільна лінія», разом з тим, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2018 у справі №161/369/18 не встановлено даного факту.

Вчинення позивачем вказаного правопорушення не можливо встановити і з долучених до матеріалів справи схеми місця ДТП, складеної 30.12.2017 о 11 год 05 хв на АД Н-22 Устилуг Луцьк Рівне 66 км+600 м в с.Буяни та фотознімків з місця ДТП.

За вказаних обставин, враховуючи, що в силу приписів ч.6 ст.78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обовязковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо встановлення постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2018 у справі №161/369/18 факту вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, доводи позивача, про початок ним обгону автомобіля «RENAULT KANGOO» д.р.н.з. АС 3551 ВО під керуванням ОСОБА_6 в дозволеному місці до початку розмітки 1.1 «Суцільна лінія», відповідачами належними та допустимим доказами у справі не спростовано, тоді як у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

До того ж, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з Правилами дорожнього руху перетинати лінію 1.1 дозволяється як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення вищезгаданих вимог Правил дорожнього руху відповідачем не надано.

Водночас, з врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, не доведено дотримання при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №498130 від 30.12.2017 вимог статей 248 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова серії БР №498130 від 30.12.2017 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 317 та 286 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно зясував обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким слід скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо судових витрат, то такі, в силу приписів ст.139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року у справі №161/589/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №498130 від 30.12.2017 та справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_7
ОСОБА_2