Справа № 344/16666/13-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 травня 2018 року

Київ

справа № 344/16666/13-а

провадження № К/9901/10110/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Служби зовнішньої розвідки України, Державної казначейської служби України про визнання дій відповідача незаконними, стягнення одноразової грошової допомоги та відшкодування завданої моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Служби зовнішньої розвідки України, Державної казначейської служби України про визнання дій відповідача незаконними, стягнення одноразової грошової допомоги та відшкодування завданої моральної шкоди, в якому просив:

- визнати протиправними дії Служби зовнішньої розвідки України по відношенню до нього з розгляду питань, пов'язаних з нарахуванням і виплатою одноразової грошової допомоги після визнання його інвалідом другої групи в результаті хвороби, отриманої під час проходження військової служби, як співробітником кадрового складу розвідувальних органів, звільненого у відставку з військової служби;

- стягнути зі Служби зовнішньої розвідки України з урахуванням рівня інфляції відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про порядок проведення індексації грошових доходів населення, на його користь, як інваліду другої групи, одноразову грошову допомогу, яка передбачена статтею 21 Закону України «Про розвідувальні органи України», постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, в розмірі 42-місячного грошового забезпечення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 у період з 10 лютого 1971 року по 20 грудня 2007 року перебував на військовій службі та звільнений із військової служби у відставку за станом здоров'я. Відповідно до довідки МСЕ № 202759 від 23 січня 2008року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності, що наступила в зв'язку із проходженням військової служби.

5 лютого 2008 року позивач звернувся із заявою до Служби зовнішньої розвідки України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 21 Закону України «Про розвідувальні органи України», статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомогти у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів».

У виплаті одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено в зв'язку із тим, що при розгляді його медичної справи не брав участі представник військово-медичного управління Служби зовнішньої розвідки України.

У травні 2008року комісією МСЕК Київської області за участі представника військово-медичного управління Служби зовнішньої розвідки України було проведено переогляд медичної справи позивача та підтверджено раніше встановлену йому другу групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, яке пов'язано із проходженням військової служби.

На підставі висновку від 20 березня 2008 року відповідачем 20 січня 2009 року відповідно до статті 21 Закону України «Про розвідувальні органи України» та підпункту 2 пункту 3 «Порядку та умов виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів» виплачено позивачу одноразову грошову допомогу в разі інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби в розмірі 42-місячного грошового забезпечення (заробітку) в сумі 13020,00 грн, виходячи з розміру посадового окладу - 310,00 грн.

Не погоджуючись з розміром суми матеріальної допомоги, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Постановою Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Визнано протиправними дії Служби зовнішньої розвідки України щодо нарахування та виплати не в повному обсязі одноразової грошової допомоги ОСОБА_2

Стягнуто з Служби зовнішньої розвідки України із урахуванням рівня інфляції відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про порядок проведення індексації грошових доходів населення» на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 21 Закону України «Про розвідувальні органи України», постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008року № 499 в розмірі 42-місячного грошового забезпечення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню як Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так і постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 у №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», яка видана пізніше, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів»; то грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги у раз інвалідності слід визначати за останньою посадою, яку позивач займав на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України - задоволено.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що передбачено право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, але в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Порядком було чітко встановлено складові грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років, які застосовуються для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, але в розмірах цих складових за останньої посадою перед звільненням.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року - скасовано.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року - залишено в силі.

Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України, в якій просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2017 року та постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заява про перегляд судового рішення обґрунтована тим, що Вищим адміністративним судом України неоднаково застосовані норми частини другої статті 9, статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви надано постанову Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі 21-521а14 у якій вказано, що розмір одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби, визначається Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, колегія суддів Верховного Суду виходить із такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації положень статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України постановою № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам II групи, у разі настання інвалідності в період проходження військової служби, у розмірі 42-місячного грошового забезпечення.

Частина друга статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб не суперечать один одному, оскільки цим Законом Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір одноразової грошової допомоги.

Кабінет Міністрів України у Порядку та умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб не вийшов за межі вимог статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і встановленими умовами не обмежив права військовослужбовців, оскільки у Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 деталізовані загальні підходи щодо компенсаційних виплат, встановлених Законом.

Щодо визначення складових грошового забезпечення стосовно виплати одноразової грошової допомоги слід зазначити таке.

Абзацом п'ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку та умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас частина друга статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» складові грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, а Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла такого правового висновку: розмір одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби, визначається Порядком, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що висновок Вищого адміністративного суду України у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні ним норм матеріального права, а тому його судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 241- 243 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановила:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2017 року - скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Служби зовнішньої розвідки України щодо нарахування та виплати не в повному обсязі одноразової грошової допомоги ОСОБА_2.

Зобов'язати Служби зовнішньої розвідки України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби у розмірі 42-місячного грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених коштів, що призначені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Судді: Я. О. Берназюк

М. І. Гриців