Справа № 804/1284/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 804/1284/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог і рішення, -
Ухвалою суду від 19.02.2018 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
В силу частин 5, 8 ст.261 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідачем було отримано позов та у строк встановлений судом не надано на нього відзив. Ухвалу суду від 19.02.2018 року відповідачу вручено 20 лютого 2018 року, що підтверджується відповідною розпискою.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 23.02.1992 року зареєстрований виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області. Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є: інші види видавничої діяльності; рекламні агентства; виробництво інших виробів з паперу та картону; друкування іншої продукції; брошурувально-палітурна діяльність і надання пов'язаних з нею послуг; виробництво паперових канцелярських виробів.
Судом також встановлено, що Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було проведено перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої було складено акт № 2868/04-63-13-04/НОМЕР_4 від 23.09.2016 р. (далі - Акт 1).
Позивач не погодився з висновками цього акту та надав відповідачу заперечення та додаткові документи. За результатами розгляду заперечень відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої склав акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (рпокпп НОМЕР_4) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.1.2.2015» від 18.11.2016 р. № 3535/04-63-1304/НОМЕР_4 (далі - Акт 2).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.157. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 ПК України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.153. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до п.2.2 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 576 (в редакції чинній на час винесення податкових вимог), податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.
Пунктом 59.1. статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Так, відповідачем проводилась документальна планова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.1.2.2015, за результатами якої було складено акт перевірки №2868/04-63-13-04/НОМЕР_4 від 23.09.2016 р. (далі - Акт 1).
Позивач не погодився з висновками акту № 1 та надав відповідачу заперечення та копії документів, які не були враховані під час проведення перевірки. Враховуючи надані документи відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку, за результатами якої склав акт Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.1.2.2015» від 18.11.2016 р. №3535/04-63-1304/НОМЕР_4, на підставі якого були винесені спірні вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.
Фактично відповідач не визнав розрахунковими документами товарні чеки від ФОП ОСОБА_2 на підставі того, що вони не відповідають визначенню розрахункового документу - касового чеку, застосування якого передбачено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР із змінами і доповненнями (далі - Закон № 265).
Проте, Закон № 265 визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до ст.2 Закону № 265, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Згідно з ст.8 Закону № 265 форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органом доходів і зборів.
Що є розрахунковими документами, їх форма та зміст були встановлені Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 р. № 614, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 р. за № 105/5296 із змінами і доповненнями (діяв у періоді перевірки, далі - Положення № 614).
Відповідно до преамбули Положення № 614 - це Положення розроблено на виконання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг.
Згідно з пп.2.2 Положення № 614 - у наведених у додатках 1 - 8 до Положення формах розрахункових документів взаєморозміщення написів та даних на полі документа є рекомендованим. Розрахункові документи, визначені цим Положенням, крім тих, що друкуються реєстраторами розрахункових операцій, є варіантами розрахункових квитанцій, зазначених в абзаці шістнадцятому статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Таким чином, положенням № 614 не встановлено форми та порядку заповнення «товарного чеку», а також не визначено, що товарний чек ототожнюється з касовим чеком. Жодним нормативно-правовим актом України не встановлено форму товарного чеку. ФОП ОСОБА_2 не застосовує реєстратори розрахункових операцій у своїй діяльності на законних підставах, а отже висновки відповідача щодо невизнання товарних чеків розрахунковими документами, суд вважає, є протиправними та такими, що не відповідають дійсності.
Натомість, судом встановлено, що копії товарних чеків були надані до скарги, але виходячи з цих висновків ГУ ДФС у Дніпропетровській області не враховує ці документи та забороняє здійснювати попередню оплату за товари, які придбаваються. Але, чинним законодавством не заборонено здійснювати попередню оплату за товари, які придбаваються пізніше оплати.
Щодо тверджень відповідача що перевіркою не підтверджено у періоді, який перевірявся, факт ремонту друкарської машини ОМ-2 та використання підприємцем запчастин у ремонті вказаної машини.
Так, друкарська машина ОМ-2 використовується позивачем для здійснення його власної господарської діяльності, оскільки діяльністю позивача, у тому числі є видавнича діяльність, друкування. Відповідач обізнаний у видах діяльності позивача та обізнаний щодо наявності обладнання у нього, про що свідчать проведені планові та позапланові перевірки позивача протягом всього періоду його діяльності.
Крім того, позивачем не надано договору купівлі-продажу друкарської машини ОМ-2, але оскільки придбання такої машини відбувалось до періоду, який перевірявся, відповідачем під час перевірки надання такого договору не вимагалось.
Відповідачем визнано нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску з доходів нарахованих: гр. ОСОБА_3 на підставі актів приймання робіт № 02/5 від 27.02.2015 р. та №03/5 від 27.03.2015 р.; гр. ОСОБА_4 на підставі актів приймання робіт № 02/6 від 27.02.2015 р. та № 3/6 від 27.03.2015 р., які включені до витрат позивача, як витрати на оплату праці. Також до складу витрат включені суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які нараховані на суму винагороди за переліченими актами.
Відповідач не зменшує суму єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування за такою винагородою та не визнає виплати за цими актами, як надання фінансової допомоги. Але визнає у складі доходів доходи отримані позивачем від друкарської діяльності, які здійснювались за допомогою, у тому числі, друкарської машини ОМ-2.
Відповідач у відповіді на заперечення посилається на принципи бухгалтерського обліку та не бере до уваги, що наведені нормативно-правові акти України визначають правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні виключно для юридичних осіб.
Згідно з ст.2 Закону № 996 - цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Тобто, норми Закону № 996 не розповсюджуються на фізичних осіб-підприємців, відповідно, на позивача у тому числі.
В силу ч.4 ст.78 ПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 1 733,11 грн., що документально підтверджується квитанцією № 3837 від 12.02.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1 733,11 грн. підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Присудити здійснені Фізичною особою-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 733,11 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.