Справа № 825/370/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №825/370/17

адміністративне провадження №К/9901/24549/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року (головуючий суддя - Клопот С.Л., судді - Падій В.В., Лобан Д.В.,) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року (головуючий суддя - Чаку Є.В., судді - Файдюк В.В., Коротких А.Ю.) у справі

за позовом ОСОБА_3

до Державної казначейської служби України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 27 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України та просив:

1.1. визнати протизаконними дії Державної казначейської служби України щодо відмови виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області;

1.2. визнати протизаконними дії Державної казначейської служби України щодо відмови виконати приписи законодавства України щодо нарахування і виплати інфляційних втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строку виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області;

1.3. зобов'язати Державну казначейську службу України відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» провести нарахування і забезпечити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних від 10000 гривень за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами, внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області, що нараховуватиметься з часу закінчення тримісячного строку 13 вересня 2016 року і до дати повного розрахунку;

1.4. зобов'язати Державну казначейську службу України провести нарахування і здійснити виплату інфляційних втрат частини доходів, що нараховуватиметься від 10000 гривень з часу закінчення тримісячного строку 13 вересня 2016 року і до дати повного розрахунку у зв'язку з порушенням строку виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами, внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмовляючись виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2016 року із змінами, внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області, та виконати приписи законодавства України щодо нарахування і виплати інфляційних втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строку виконання вказаного судового рішення, відповідач порушив вимоги чинного законодавства та його право на отримання відповідних компенсацій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

3.1. Визнано протиправними дії Державної казначейської служби України щодо невиконання вимог статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі справі № 750/1705/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської обласної Державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії.

3.2. Зобов'язано Державну казначейську службу України відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» провести нарахування і забезпечити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі справі № 750/1705/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської обласної Державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії.

3.3. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

4. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що листом від 02 лютого 2017 року №3-13/889-2042 ДКС позивачу було відмовлено у нарахуванні компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення із посиланням на те, що норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» поширюються виключно на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів безпосередньо з державних органів, державних підприємств, установ, організацій. Оскільки відповідачем не було виконано приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, суд першої інстанції зробив висновок, що дії Державної казначейської служби України з цього приводу є неправомірними. Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання провести нарахування і здійснити виплату інфляційних втрат частини доходів у відповідності до ст. 625 ЦК України у зв'язку з невиконанням судового рішення, суд зазначив, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

6. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року залишено без змін.

7. За результатами розгляду апеляційної скарги Державної казначейської служби України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 07 червня 2017 року вказану апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року - без змін.

8. Апеляційний суд, підтримуючи рішення суду першої інстанції, зазначив, що період примусового виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова по справі №750/1705/16-ц в частині стягнення суми моральної шкоди продовжувався з 13 червня 2016 року по 26 грудня 2016 року. Тримісячний строк виконання судового рішення сплинув 14 вересня 2016 року. Виконання судового рішення тривало 197 днів - 6 місяців і 15 днів. З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не було виконано приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення. Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Державної казначейської служби України провести нарахування і здійснити виплату інфляційних втрат частини доходів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що вже надавала їм оцінку у своїй ухвалі від 10 травня 2017 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

9. 29 червня 2017 року Державна казначейська служба України (далі - скаржник, ДКСУ) звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року.

10. В касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позивачу відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що законодавством передбачено окремий механізм виконання рішень про стягнення безпосередньо з державного бюджету та з конкретних юридичних осіб - державних органів, органів місцевого самоврядування тощо. Як вказує скаржник, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» за порушення строку перерахування коштів при виконанні рішень, що підпадають під дію Закону, передбачено компенсацію, яка нараховується Казначейством у разі, коли боржником є державний орган. Проте, згідно з виконавчим листом Деснянського районного суду міста Чернігова по справі №750/1705/16-ц на користь позивача підлягала стягненню моральна шкода з Державного бюджету України. Державна казначейська служба України вказує на те, що механізм виконання рішень зазначеної категорії регламентований пунктами 35-40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування компенсації (шкоди), заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку та здійснюється Казначейством за рахунок коштів, які щорічно передбачаються законами про Державний бюджет України за КПКВК 3504030 у порядку черговості їх надходження. Таким чином, вважає посилання судів на п. 24 Порядку безпідставним та необґрунтованим.

12. Позивачем до суду касаційної інстанції подано заперечення на касаційну скаргу, в яких останній зауважив на необґрунтованість наведених в ній доводів. На думку позивача, держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. ОСОБА_3 звертався до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії. Деснянський районний суд міста Чернігова по справі №750/1705/16-ц позов задовольнив частково. Стягнув з Чернігівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. В задоволенні позову в іншій частині - відмовив.

14. 23 травня 2016 року, постановою Апеляційного суду Чернігівської області рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2016 року було змінено та абзац 2 його резолютивної частини викладено у наступній редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України 10 000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку з врахуванням положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 з наступними змінами». Рішення набрало законної сили.

15. Позивач, отримавши виконавчий лист щодо відшкодування моральної шкоди, подав його до примусового виконання 13 червня 2016 року, що підтверджується копією заяви з відміткою про час її прийняття.

16. Згідно платіжного доручення №779 від 26 грудня 2016 року сума моральної шкоди була перерахована на рахунок позивача, що підтверджується копією платіжного доручення. 28 грудня 2016 року на пенсійну картку «Ощадбанк України» позивач отримав 10 000 грн.

17. 04 січня 2017 року позивач звернувся до ДКС України із заявою про нарахування і виплату компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду.

18. Листом від 02 лютого 2017 року №3-13/889-2042 Державна казначейська служба України відмовила позивачу у нарахуванні компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення з посиланням на те, що норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» поширюються виключно на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів безпосередньо з державних органів, державних підприємств, установ, організацій.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

19. Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Частина 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-VI (далі - Закон №4901-VI): виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

21. Частина 4 статті 3 Закону №4901-VI: перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

22. Частина 1 статті 5 Закону №4901-VI: у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

23. Частина 2 статті 5 Закону №4901-VI: компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

24. Пункт 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року (далі - Порядок №845): цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

25. Пункт 3 Порядку №845: рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

26. Розділ «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку №845:

26.1. Підпункт 2 пункту 35: казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

26.2. Пункт 36: у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п'яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

26.3. Пункт 38: для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

26.4. Пункт 39: у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

27. Розділ «Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» Порядку №845:

27.1. Підпункт 1 пункту 47: безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником, інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

27.2. Пункт 48: для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

27.3. Пункт 49: у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

27.4. Пункт 50: компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

29. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

31. ДКСУ обґрунтовує свою правову позицію тим, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено нарахування Казначейством компенсації за порушення строку перерахування коштів при виконанні рішень, що підпадають під дію Закону, лише у разі, коли боржником є державний орган. Оскільки в даному випадку на користь позивача підлягала стягненню моральна шкода з Державного бюджету України, виконання такої категорії рішень, на думку скаржника, здійснюється за окремою бюджетною програмою в порядку черговості надходження.

32. Проте, колегія суддів критично оцінює такі доводи ДКСУ з огляду на наступне.

33. Стаття 5 Закону №4901-VI передбачає обов'язок нарахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.

34. Колегія суддів погоджується з доводами скаржника стосовно того, що нарахування зазначеної компенсації згідно чинного законодавства передбачено за порушення термінів виконання рішення суду про стягнення коштів безпосередньо з державного органу.

35. Разом з тим, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

36. Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

37. Суд зазначає, що позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь моральної шкоди та пред'явивши це рішення до органу казначейської служби, мав «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання.

38. Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

39. Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

40. У п. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов'язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

41. Враховуючи наведене, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, з огляду на тривалий термін виконання рішення суду про стягнення моральної шкоди на користь позивача, Суд вважає правомірним висновки судів попередніх інстанцій стосовно наявності у останнього права на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

42. Пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України передбачено, що Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

43. Згідно частини 4 статті 351 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

44. Враховуючи те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення судів є помилковими в частині незазначення вищенаведених мотивів задоволення позову, то відповідно до частини четвертої статті 351 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити судові рішення шляхом доповнення їх мотивувальної частини.

45. Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

46. Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

47. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року доповнити в частині мотивів задоволення позову.

48. В іншій частині судові рішення залишити без змін.

49. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа