Справа № 804/1249/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року Справа № 804/1249/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -
15.02.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, в якій просить:
- зобов'язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області зменшити (сторнувати) нарахування в особовому рахунку ФОП ОСОБА_2 на єдиний податок в сумі 2776,81 грн.;
- зобов'язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області зменшити (сторнувати) нарахування в особовому рахунку ФОП ОСОБА_2 на єдиний податок в сумі 640,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін на 19.03.2018 року.
Відповідачем 16.03.2018 року надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що 09.11.2016 р. позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку за ІІІ квартали 2016 року, в якій платником зазначена сума, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного періоду (рядок 14 декларації) - 7380 грн. Станом на 19.11.2016 р. (граничний термін сплати) самостійно визначена сума податкового зобов'язання не погашена, внаслідок чого виник податковий борг. У зв'язку з поданням уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку за ІІІ квартали 2016 року 07.12.2017 р., тобто після закінчення граничного строку на сплату узгодженого податкового зобов'язання, позивачу нараховані штрафні санкції за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань у розмірі 20% від суми податкових зобов'язань за жовтень, листопад 2017 року (ІІ група) і 50% ставки єдиного податку у сумі 640,00 грн.
Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження згідно частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 20.09.2006 р. та перебуває на податковому обліку Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, зокрема, як платник єдиного податку.
У період з 01.01.2016 р. по 30.09.2017 р. ФОП ОСОБА_2 був зареєстрований платником єдиного податку 3 групи, з 01.10.2017 р. зареєстрований платником єдиного податку 2 групи.
У висновку вказаного акта зазначено про встановлення порушень: несвоєчасне погашення узгоджених сум податкових зобов'язань з єдиного податку з фізичних осіб за ІІІ квартали 2016 року, 2016 рік, жовтень, листопад 2017 року, чим порушено вимоги п.295.1 та п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України.
Під час розгляду справи судом перевірено прийняте відповідачем рішення на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.
Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (пункт 291.2 статті 291 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку серед іншого:
- друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;
- третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.
У відповідності до пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.
Платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал (пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України).
Судом встановлено, що 09.08.2016 р. ФОП ОСОБА_2 подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за півріччя 2016 року, якою задекларовано суму доходу за звітній період - 147600 грн., сума податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, 7380 грн.
09.11.2016 р. ФОП ОСОБА_2 подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2016 року, якою задекларовано суму доходу за звітній період - 147600 грн., сума податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, 7380 грн.
09.02.2017 р. ФОП ОСОБА_2 подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік, якою задекларовано суму доходу за звітній період - 147600 грн., сума податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, 7380 грн.
07.12.2017 р. ФОП ОСОБА_2 подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2016 року, якою уточнено суму податкових зобов'язань за звітній період, у якому виправлена помилка, шляхом зменшення зобов'язань до нуля.
Також, 07.12.2017 р. ФОП ОСОБА_2 подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік, якою уточнено суму податкових зобов'язань за звітній період, у якому виправлена помилка, шляхом зменшення зобов'язань до нуля.
Дані про сплату грошових зобов'язань з єдиного податку фізичної особи-підприємця відображені в інтегрованій картці платника податків; також, з інтегрованої картки платника податків встановлено, що сума зобов'язань з єдиного податку фізичної особи-підприємця була зменшена, відповідно до поданих уточнених податкових декларацій.
На підставі викладеного, з урахуванням поданих уточнених податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2016 року та 2016 рік, суд вказує, що фактично ФОП ОСОБА_2 за період три квартали 2016 року та 2016 рік не декларувались зобов'язання з єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду.
Отже, зобов'язання з єдиного податку за три квартали 2016 року та 2016 рік у ФОП ОСОБА_2 відсутні, що, в свою чергу, дає підстави стверджувати про відсутність податкового боргу з єдиного податку за вказаний період.
Крім того, згідно даних інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_2 з єдиного податку видно, що сплата податкових зобов'язань з єдиного податку фізичної особи-підприємця здійснювалась ФОП ОСОБА_2 вчасно та на суму, що є більшою, аніж задекларовані зобов'язання, на що також вказує наявність переплати. Така переплата перестала існувати лише 19.11.2016 р. через помилкове визначення ФОП ОСОБА_2 податкових зобов'язань з єдиного податку, що в подальшому було відкориговано.
Також, суд зауважує, що контролюючим органом не встановлено заниження ФОП ОСОБА_2 податкових зобов'язань з єдиного податку фізичної особи-підприємця за період три квартали 2016 року та 2016 рік.
Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу (стаття 122 Податкового кодексу України).
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Прийняття рішень, вчинення дій суб'єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:
- здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти;
- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей;
- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;
- для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі» засоби.
Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.
На підставі викладеного, оскільки позивачем вчасно та в повному обсязі виконувались зобов'язання зі сплати єдиного податку, тому накладення штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування сум єдиного податку, зважаючи на добросовісність дій позивача, порушує принцип пропорційності.
Щодо вимог про зобов'язання Головне управління ДФС у Дніпропетровській області зменшити (сторнувати) нарахування в особовому рахунку ФОП ОСОБА_2 на єдиний податок в сумі 2776,81 грн. та у сумі 640,00 грн., суд вказує, що згідно пункту 1 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 р., з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
Згідно пункту 2 розділу 9 наведеного Порядку, інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до підсистеми, що забезпечує облік платежів, працівником структурного підрозділу органу ДФС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви - оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом 3-ох днів з дати отримання такого документа.
На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення.
У разі якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У частині позовної вимоги про зобов'язання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області зменшити (сторнувати) нарахування в особовому рахунку ФОП ОСОБА_2 на єдиний податок в сумі 640,00 грн. - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський