Справа № 524/7894/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/7894/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Тацій Л.В.

суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2018р., суддя Кривич Ж.О., м. Кременчук, Полтавська область, повний текст складено 28.03.2018 р. по справі № 524/7894/17

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1, Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, 19 жовтня 2017 року звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1, Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив: скасувати постанову серії АР № 819965 від 18 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення; закрити справу про адміністративне правопорушення.

Одночасно в позові ОСОБА_3 просив визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними та поновити цей строк.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2018р. по справі № 524/7894/17 адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі. При вирішенні справи по суті суд першої інстанції визнав причини пропуску строку на звернення до суду поважними.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального та процесуального права, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, зазначив, що позивач допустив порушення п.п. «б» п. 9.2 ПДР, оскільки, керуючи автомобілем, не подав світловий покажчик повороту при перестроюванні та не мав при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач в апеляційній скарзі також зазначив, що справа про адміністративне правопорушення розглянута ним за місцем правопорушення, без складання протоколу, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідач у доводах апеляційної скарги також наполягав на тому, що позивачем пропущено строк звернення до суду, і судом безпідставно визнані причини його пропуску поважними.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого проти задоволення апеляційної скарги заперечуває в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 03.05.2018 року сторони та їх представники не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання, призначеного на 03.05.2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що постановою інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 від 18.04.2017 року, серія АР № 819965, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 22).

У вказаній постанові інспектором зазначено, що ОСОБА_2 18.04.2017року о 09 годині 05 хв., керуючи транспортним засобом BMW, номерний знак НОМЕР_1, по проспекту Лесі Українки, 39 у м. Кременчук, не подав світловий покажчик повороту при перестроюванні, та керував транспортним засобом не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У постанові вказано, що до неї додаються пояснення водія.

Позивач, не погодившись із постановою від 18.04.2017 року, 27.04.2017 року звернувся до Автозаводського районного су м. Кременчука з адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалою Автозаводського районного суду від 28.09.2017 року вказаний позов залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, чинній станом на дату прийняття ухвали), позивачу розяснено його право звернутись до суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом 19.10.2017 року, позивач просив визнати причини пропуску строку поважними, посилаючись на право такого звернення відповідно до ч. 3 ст. 155 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), а також на те, що станом на дату звернення до суду з даним позовом копію ухвали від 28.09.2017 року він не отримував, про залишення його позову дізнався з даних офіційного сайту суду, після чого одразу подав даний позов.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення здійснено не на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а відповідальність за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП застосована протиправно, оскільки відповідачем не надано суду жодного належного да допустимого доказу на підтвердження правомірності прийнятого рішення. Суд першої інстанції також, вирішуючи справу по суті, визнав причини пропуску строку на звернення до суду поважними.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо строків звернення до суду з адміністративним позовом та доводів апеляційної скарги з приводу безпідставності його поновлення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно із положенням ч.ч 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинні станом на дату звернення позивача із позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 289 КУпАП України передбачає особливості провадження у справах з приводу оскарження постанов про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів якої скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Судом встановлено, що постанова, яка є предметом оскарження у даній справі, винесена інспектором 18.04.2017 року, ОСОБА_2 у строк, встановлений ст. 289 КУпАП звернувся до суду з позовом про скасування вказаної постанови.

Ухвалою Автозаводського районного суду від 28.09.2017 року вказаний позов залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, чинній станом на дату прийняття ухвали), позивачу розяснено його право звернутись до суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду.

Серед процесуальних наслідків залишення позовної заяви без розгляду згідно з ч. 3 ст. 155 КАС України (в редакції від 03.08.2017 року) є надання особі права повторного звернення до суду з позовною заявою з такими ж вимогами.

Таким чином, звертаючись з позовом повторно 19.10.2017 року, після залишення первинного позову без розгляду, позивач реалізував надане йому процесуальним законодавством право.

При цьому, судом встановлено, що ухвалу суду про залишення позову без розгляду ОСОБА_2 не отримував. Судом першої інстанції досліджені справа матеріали справи № 524/3008/2017, з якої встановлено, що від позивача повернувся конверт, в якому судом направлялась копія ухвали від 28.09.2017 року.

Наведені обставини не заперечуються та не спростовані відповідачем, а доводи про пропуск строку ґрунтуються виключно на обставині наявності ухвали про залишення адміністративного позову без розгляду. Проте, такі доводи судом апеляційної інстанції визнаються необґрунтованими, виходячи з того, що позивач самостійно, без отримання копії ухвали, зясувавши обставину залишення позову без розгляду, без зволікань, скористався своїм правом та подав даний позов до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (ОСОБА_4 України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/.

Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів також бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов.

Отже, ст. 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Колегія суддів бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та оскаржуваному рішенню субєкта владних повноважень по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи судом встановлено, що спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності складена з підстав висновків інспектора про порушення позивачем вимог, яке полягало у тому, що водій не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням (п.п. «б» п. 9.2 ПДР), який в оскаржуваній постанові вказано як п.п. «б» п 2.9 ПДР (заборона керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу), водій не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (п.п. «б» п. 2.1 ПДР).

До постанови надано письмові пояснення позивача, згідно яких він заперечує проти вчинення адміністративного правопорушення, вказує на те, що рухаючись по вул. Лесі Українки, біля будинку № 5 був зупинений інспектором патрульної поліції, зі слів якого допустив порушення ПДР по вул. Л.Українки, 39, яке полягає у неввімкнені покажчика повороту. Зазначив, що даного порушення не допускав, інспектор має упереджене ставлення до нього, по суті зупинки інспектором не надано достатніх доказів, оскільки з нагрудної камери інспектора не вбачається читко того, що відобразив інспектор у постанові (а.с. 43).

Частиною 2 ст.122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п.п. «б» п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що постанова серії АР № 819965 не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та взагалі не містить запису про наявність такої фіксації.

Відповідач, в свою чергу, як у доводах, викладених у запереченнях на адміністративний позов, так і у апеляційній скарзі не посилається на такий доказ як відеозапис події, а також і не надав суду відповідний запис як доказ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 року зобов'язано відповідача надати до суду протягом трьох днів від дати отримання копії ухвали копію відеозапису події правопорушення та процесу розгляду справи інспектором.

Ухвала вручена відповідачам 24.04.2018 року, проте на її виконання запис не надано, пояснень з приводу неможливості подання до суду вказано доказу суду не надіслано.

Колегія суддів зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є відеозапис.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проте, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено порушення п.п. «б» п. 9.2 ПДР.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній постанові, інспектор, посилаючись на неввімкненя покажчику повороту позивачем, вказав про порушення ним п.п. «б» п. 2.9 ПДР, що є очевидною опискою та не впливає на вирішення справи по суті.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що законодавець чітко визначив виключний перелік умови пред'явлення для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, якими є наявність:1) ознак, що особа схожа на ту, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2 достатніх підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) перебування особина території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) зброї, боєприпасів, наркотичних засобів та інших речей, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) перебування в місці вчинення правопорушення або ДТП, іншої надзвичайної події; 6) зовнішніх ознак особи чи транспортного засобу або дій особи, які дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідачем не надано доказів, зокрема відеозапису, які свідчать про те, що обставини, наведені у ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", за яких поліцейський мав право вимагати у позивача пред'явлення ним документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, існували.

Відповідачем не наведено будь-яких інших обставин, передбачених ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», які давали право вимагати у позивача пред'явлення ним документів.

Виходячи з наведеного, обставини правопорушення, встановлені відповідачем з порушенням ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», а отже, у позивача був відсутній обовязок надання документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення позивача, надані до постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, не містять заперечень з приводу відсутності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а отже вказане порушення ним не заперечувалось, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відсутність таких заперечень з боку позивача не свідчить про наявність підстав його зупинки та виникнення обовязку предявити такий документ.

Доказів, на підтвердження правомірності свого рішення, відповідачі, як субєкти владних повноважень, суду не надали.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, ч. 3 ст. 286 КАС України, суд скасовує постанову та закриває справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 308, 310, п. 1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2018р. по справі № 524/7894/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає згідно вимог ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 03.05.2018.