Справа № 219/5170/17
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5170/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі

головуючого судді Медінцевої Н.М.

при секретарі Припростій-Черняк О.О.,

за участю позивача ОСОБА_4, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

19.05.2017 рокупозивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, пізніше їх уточнивши, посилаючись на те, що він - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах 14.03.2017 року до Бахмутського об»єднаного управління ПФУ в Донецькій області. В цілях призначення належних пенсійних платежів він надав копії та оригінали трудової книжки, та довідки з підприємств, на яких працював. При чому в цілях призначення пенсії, за вказівкою спеціаліста ПФУ він з ризиком для життя виїхав на територію м. Горлівка, що, як відомо, підконтрольна незаконним збройним формуванням, та отримав довідки з підприємства про наявний стаж підземних робіт. Також здійснив офіційний переклад даних документів та надав їх спеціалістам ПФУ.

Так, спеціаліст ПФУ прийняла пакет документів для призначення йому пенсії, а в його трудовій книжці було проставлено на сторінці 1 відповідне позначення штамп «Пенсія призначена». Для отримання пенсійних платежів він оформив пенсійну картку у відділенні ПАТ «Ощадбанк».

Однак, не отримавши пенсії, він знов звернувся до спеціалістів ПФУ. Вони повідомили, що він має знову надавати їх підтвердження стажу з підприємств, що перебувають на захопленій території в зв»язку з тим, що він ніби то переселенець.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи,є трудова книжка. За відсутності відповідних записів на підтвердження трудового стажу можуть прийматися відповідні документи встановленого КМУ зразка (довідки, установчі документи, накази про прийняття на роботу та звільнення тощо).

Отже, він надав до ПФУ всі необхідні документи, отримав повідомлення про нараховану пенсію та очікував на перші виплати, що так і не надійшли.

При цьому представники Бахмутського об»єднаного управління ПФУ відмовляють йому в поверненні оригіналів довідок, які він надав в цілях оформлення справи, пояснюючи свої дії тим, що для переселенців, яким він не являється, визначені особливі умови призначення пенсій.

Виникла ситуація, при якій йому ніби то призначено та нараховано пенсію, про що є відмітка в трудовій книжці, але фактично нічого не виплачують, не повертають документи, не надають офіційної відповіді для цілей оскарження.

Просить визнати дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області протиправними та зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити, нарахувати та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, з дня його звернення до відповідача, а саме: з 14.03.2017 року у раніше встановленій сумі 1 559,84 грн. з перерахунком не отриманих виплат.

В уточнених позовних вимогах позивач ОСОБА_4 просив визнати дії Бахмутського об»єднаного управління пенсійного фонду в Донецькій області щодо в призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком 1 протиправними; зобов»язати Бахмутське об»єднане управління пенсійного фонду в Донецькій області зарахувати до його стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1 наступні періоди роботи:

-01.09.1980 року - 23.12.1983 року навчання у ПТУ 104 м. Горлівки підземним електрослюсарем;

-09.01.1984 року - 28.04.1984 року шахта ім. Ізотова підземним електрослюсарем;

-08.09.1986 року - 04.11.1990 року шахта ім. Ізотова підземним електрослюсарем;

-02.12.1991 року - 01.08.1993 року шахта ім. Ізотова електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею;

-01.08.1993 року - 11.07.1997 року шахта ім. Ізотова електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею;

зобов»язати Бахмутське об»єднане управління пенсійного фонду в Донецькій області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з урахуванням всього наявного пільгового стажу на підставі пункту «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією - 14.03.2017 року; стягнути з відповідача на його користь судовий збір, сплачений під час подачі позову до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 відмовився від уточнених позовних вимог, наполягав на задоволенні позову, поданого до суду 19.05.2017 року, просив його задовольнити в повному обсязі, про що подав письмову заяву.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах позивача ОСОБА_4, підтримав думку позивача, просив позов задовольнити в повному обсязі з підставі доводів, викладених в заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, заперечував проти заявлених вимог, просив в позові відмовити в повному обсязі на підставі наданих до суду заперечень, однак вказав, що дійсно, ОСОБА_4 була призначена пенсія за віком з 14.03.2017 року в розмірі 1 559,84 грн., але виплата пенсії була припинена за списками СБУ за особливістю № 9 (не підтвердження проживання на території України), рішення про відмову у виплаті пенсії в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_4 немає, оскільки до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області органами СБУ надсилається перелік осіб, проживання яких на території України не підтверджено, в електронному вигляді. Виплата пенсії ОСОБА_4 припинена, але рішення про відмову у виплаті пенсії вказаному вище позивачу немає.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані сторонами документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Бахмутському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії.

Так, згідно протоколу Бахмутського об»єднаного управління пенсійного фонду в Донецькій області № 1313 від 22.03.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах 14.03.2017 року (а. с. 80).

Так, як вбачається з паспорта, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто досяг 53-ти річного віку (а. с. 7-9).

Згідно із записами у трудовій книжці, та розрахунками в пенсійній справі № НОМЕР_2 (а. с. 80, 81), позивач має загальний повний стаж роботи більше 21-го року, з них більше 11-ти років 2-х місяців на посаді шахтаря за Списком 1, в тому числі страховий стаж з 01.07.2000 року більше 3-х років 6-ти місяців, стаж на підземних роботах авто більше 14-ти років 1-го місяця (а. с. 80-81).

Як вбачається з протоколу Бахмутського об»єднаного управління пенсійного фонду в Донецькій області № 1313 від 22.03.2017 року адресою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено: АДРЕСА_1 (а. с. 80), що розташоване на підконтрольній території України. Даний факт доведено в судовому засіданні, та не спростовується сторонами.

Зі слів представника відповідача у зв»язку з проведенням верифікації за списками СБУ виплату пенсії по пенсійній справі ОСОБА_4 призупинено до з'ясування у зв'язку з перевіркою місця фактичного проживання, рішення про відмову у виплаті пенсії вказаному вище позивачу в матеріалах пенсійної справи відсутнє, оскільки органами СБУ до Бахмутського об»єднаного управління ПФУ надсилається перелік осіб, проживання яких на території України не підтверджено, в електронному вигляді, та в пенсійній справі ніяк не відображується.

Суд звертає увагу на те, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем не надано до суду відомостей щодо прийняття Бахмутським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області рішення про призупинення виплати пенсії позивачу з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачу відповідач посилався на проведення верифікації за списками СБУ.

Слід зазначити, що припинення виплати позивачу пенсії з даних підстав суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-IV.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Бахмутському об»єднаному управлінні Пенсійного Фонду України з 14.03.2017 року довічно о/р НОМЕР_2 з розміром пенсії в сумі 1 559, 84 грн., даний факт підтверджено довідкою, виданою за містом вимоги Бахмутським об»єднаним управлінням Пенсійного Фонду України від 15.05.2017 року № 4446 (а. с. 14).

Місцем проживання особи зазначено: АДРЕСА_1 (а. с. 80).

Посилання відповідача на проведення верифікації за списками СБУ, внаслідок якої не підтверджене місце фактичного проживання, як на підставу припинення виплати пенсії позивачу не ґрунтуються на законі, оскільки саме Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено чіткий перелік підстав для припинення виплати призначеної пенсії.

За таких обставин, на час припинення позивачу виплати пенсії не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення.

Водночас суд зауважує, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. При цьому повноваженнями приймати закони наділена лише Верховна Рада України (ст. 91 Конституції України). Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України).

Конституційне поняття «закон України» не підлягає розширеному тлумаченню, це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Водночас, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено законами.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення територіальними органами Пенсійного фонду не сумісне з дотриманням вимог чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Особливу увагу слід звернути на те, що у преамбулі до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Суд вважає за необхідне застосувати положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку певні перешкоди в отриманні його пенсії потребують від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена пенсійним органом без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Відтак, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа Європейського суду з прав людини «Мюллер проти Австрії», 1975 рік) та пов'язане з правом мирно володіти своїм майном.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно ст. 245 КАС України, передбачено, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що невиплата відповідачем позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставною, оскільки доводи позивача відповідачем не спростовані, позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, тому таку бездіяльність відповідача слід визнати протиправною, зобов'язавши відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію з 14.03.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки рішення суду прийнято на користь позивача, то, в даному випадку, судовий збір у розмірі 640 грн. має бути стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, - Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 19, 44, 77, 139, 241-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, з урахуванням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року з наступними змінами, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_4 пенсії з 14 березня 2017 року.

Зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплачувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначену йому пенсію з 14 березня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, - Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Місце проживання позивача ОСОБА_4 згідно місця проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1.

Місцезнаходження відповідача Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35; .

Повне судове рішення складено 24.04.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Медінцева