Справа № 749/237/18
Суддя: Шаповал З. О.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 749/237/18
Номер провадження 2-а/749/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шаповал З.О.

за участю секретаря Мирошниченко А.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ адміністративну справу №749/237/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області Дутко Р.Л., третя особа Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, яка не заявляє самостійних вимог, про скасування постанови та закриття адміністративної справи,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у березні .2018 року звернувся до Щорського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до інспектора Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 в якому просить скасувати постанову інспектора Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області серії НК № 249523 від 01.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження в справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Щорського районного суду від 22.03.2018 року залучено Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог.

В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП, за те, що в автомобілі яким він керував не ввімкнено ближнє світло фар або ходові вогні. Вважає, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не наведено жодного доказу винності у скоєному вказаного правопорушення. Стверджує, що відповідач зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки позивач заперечував факт порушення п.9.8 ПДР України. Наголошує на тому, що відповідач не мав права виносити постанову на місці зупинки, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем знаходження органу, тобто за місцем знаходження Сновського ВП, а не на місці зупинки транспортного засобу. Позивач стверджує, що відповідачем не враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Наголошує на тому, що відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача, оскільки його дії не під падають під ч.2 ст.122 КУпАП, а підпадають під ст..125 КУпАП.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що на автошляху Сновськ-Гвоздиківка керував транспортним засобом з ввімкненим ближнім світлом фар. На його прохання надати докази протилежного відповідач відмовив. Свідків цієї події не було. Другого березня 2018 року він звертався до Сновського ВП з метою ознайомитися з матеріалами адміністративної справи, що були складені відносно позивача. Йому надали лише копію постанови, пояснень свідків не було.

У судовому засіданні відповідач відсутній, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 02.04.2018 року до суду надав заяву, з якої вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в якості доказів винності позивача надав пояснення свідків. Просить справу розглянути без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Постановою серії НК № 249523 від 01.03.2018 року року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач визнаний винним в тому, що 01.03.2018 року о 12 год. 50 хв., керував транспортним засобом ВАЗ 2102 на автодорозі Сновськ-Гвоздиківка без ввімкненого ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього рухута скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно доЗакону України "Про дорожній рух"встановлюютьПравила дорожнього руху, затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306(зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5ст. 14 Закону України "Про дорожній рух"учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписамип. 1.9.Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі -КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно дост.222 КУпАПоргани Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушенняправил дорожнього руху(стаття 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїнаказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395).

Згідно з ч.2, ч.3ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогостаттею 185-3 цього Кодексу, таправопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїнаказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 цього ж Розділу передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті121, статями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті123, статтею124-1, статтями125,126, частинами першою, другою і третьою статті127, статтями128,129, статтею132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5рп/2015у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першоїстатті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». У аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Відносно аргументів позивача щодо невірної кваліфікації відповідальності за невиконання обов'язку з 1 жовтня по 1 травня поза населеними пунктами вмикати денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, слід зазначити, що ч.2 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку та відповідні правила користування встановлені, зокрема, ч.2 п.9.8 Правил дорожнього руху.

Писилання Позивача на те, що при накладенні на нього адміністративного стягнення Відповідачем не враховано характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч.2ст.33 КУпАП) є помилковими, оскільки вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП не враховуються при накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В свою чергу згідно ізстаттею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, в даній справі на підтвердження вини позивача вчиненні вказаного адміністративного правопорушення в матеріалах справи наявна лише копія оскаржуваної постанови.

Суд знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до частини другоїстатті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина пятастатті 77 КАС).

Суд звертає увагу на те, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Названі обставини не дають змоги суду однозначно оцінити дії позивача як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною другоюстатті 122 КУпАП.

Щодо наданих відповідачем пояснень свідків слід зазначити про те, що в спірній посатнові вказано, що до постанови ніщо не додається. Тобто на момент складання вказаної постанови жодні свідки не були допитані.

Відповідно до положеньстатті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв"язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вказана постанова підлягає безумовному скасуванню.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у правах про притягнення до адміністративної відповідальності має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись статями, статями 1,7, 9,122, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статями 1-3,77, 241-246,268-271,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області Дутко Р.Л., третя особа Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, яка не заявляє самостійних вимог, про скасування постанови та закриття адміністративної справи - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області Дутко Р.Л. серії НК № 249523 від 01.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Щорський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний строк, з дня її проголошення (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Суддя З.О.Шаповал