Справа № 751/329/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 травня 2018 року

Київ

справа №751/329/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18044/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Анцупової Т.О., Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., Стародуба О.П. -

розглянув у порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - управління ПФУ) про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати управління ПФУ здійснити йому перерахунок та виплату державної пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року призначення пенсії, як передбачено статтею 40 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Новозаводський районний суд міста Чернігова постановою від 08 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовив повністю.

Рішення обґрунтував тим, що заява, з якою ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ, стосується не призначення пенсії, а переведення на інший вид пенсії, тому відповідач правомірно застосував показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, що регламентується статтею 45 Закону № 1058-ІV.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 березня 2016 року та Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 вересня 2016 року це рішення залишили без змін.

ОСОБА_1 12 грудня 2016 року подав заяву про перегляд і скасування ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року.

ОСОБА_1 просив Верховний Суд України переглянути оспорене рішення відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду касаційної інстанції, з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 червня 2015 року (справа № 21-550а14) висновку щодо застосування у подібних відносинах норм матеріального права.

У цій справі Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2262-ХІІ), котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж за Законом № 1058-ІV, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Суддя Верховного Суду України ухвалою від 19 грудня 2016 року відкрив провадження у справі та витребував її з Новозаводського районного суду міста Чернігова.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у редакції Закону № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених вище вимог підпунктів 1, 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII керівник апарату Верховного Суду України розпорядженням від 12 січня 2018 року № 20/0/19-18 передав, з-поміж інших, заяву ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2018 року для розгляду заяви ОСОБА_1 визначено суддю-доповідача Гриціва М.І. та колегію суддів.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді від 04 травня 2018 року визначено розгляд заяви провести колегією суддів у складі п'яти суддів.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходить із такого.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 після звільнення з органів внутрішніх справ України отримував пенсію за вислугу років. З 09 жовтня 2015 року позивач одержує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Не погодившись із розміром нарахованої пенсії, ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ із заявою, у якій просив перерахувати йому пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення цієї пенсії. Проте відповідач здійснив переведення пенсії ОСОБА_1 із одного виду на інший відповідно до статті 45 Закону № 1058-ІV та при її розрахунку не застосував показник середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії за цим Законом, а залишив такий показник за 2007 рік.

Верховний Суд, вирішуючи питання про неоднакове застосування норм Закону № 1058-ІV, виходить із такого.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 11 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Право пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту (пункт «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Однак ОСОБА_1 призначено іншу пенсію за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся у жовтні 2015 року вперше. Крім того, після звільнення із служби в органах внутрішніх справ позивач продовжував працювати в публічному акціонерному товаристві «Облтеплокомуненерго» з 10 жовтня 2015 року та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За наведених обставин висновки судів у справі, що розглядається, не ґрунтуються на правильному застосуванні частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 193/1029/14-а.

Відповідно до статті 235 КАС у редакції, чинній на час звернення із заявою про перегляд судових рішень, Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами 2 і 3 розділу IV цього Кодексу (частина перша статті 241 КАС).

Згідно із частиною першою статті 227 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У заяві ОСОБА_1 просить постановити нове рішення про зобов'язання управління ПФУ здійснити перерахунок та виплачувати державну пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року призначення пенсії. Проте прийняття такого рішення потребуватиме з'ясування низки обставин та перевірку їх доказами, реалізація яких можлива на стадії судового розгляду позовної заяви по суті.

Верховний Суд позбавлений можливості установити необхідні відомості у цій справі, тому, на думку колегії суддів, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, вимоги заяви ОСОБА_1 в частині скасування рішень судів касаційної та попередніх інстанцій є прийнятними і підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 243 КАС суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 237 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись підпунктами 1, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, статтями 241 - 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 лютого 2016 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року та Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Т.О. Анцупова

Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко

О.П. Стародуб