Справа № 810/4548/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 квітня 2018 року №810/4548/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання незаконної бездіяльності, стягнення заборгованості та про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, в якому просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за шкоду, заподіяну особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 23510,00 грн. невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки згідно ст.257 ЦК України;

- нараховувати позивачу допомогу на оздоровлення в наступні роки згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 постановлено розгляд адміністративної справи №810/4548/17 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є вимоги про незаконну бездіяльність відповідача щодо невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за шкоду, заподіяну особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі, передбаченому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнення зазначеної невиплаченої допомоги за період з 2016-2017 роки та нарахування допомоги на оздоровлення у наступні роки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС І-ої категорії повинна виплачуватись щорічна грошова допомога на оздоровлення за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Відповідний розмір мінімальної заробітної плати визначається Законом України «Про державний бюджет України». Так, у 2016 році мінімальний розмір заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» становив: з 1 січня 2016 року - 1378 грн. на місяць; з 1 травня 2016 року - 1450 грн.; з 1 грудня 2016 року - 1550 грн. При цьому, у 2017 році Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено у розмірі 3200 грн.

Разом з цим, як стверджує позивач, відповідачем грошова допомога на оздоровлення була виплачена за 2016 та 2017 роки у сумі по 120,00 грн. за вказані роки, що не відповідає розмірам, передбаченим законодавством України.

Таким чином, ОСОБА_1 просить, зокрема, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області на свою користь 23510,00 грн. невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 - 2017 роки, у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі, передбаченому частиною четвертою статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду II групи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Виходячи з приписів зазначених правових норм, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також, встановлені законом умови їх реалізації.

Крім цього, суд звертає увагу, що характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Предметом судового оскарження у розглядуваній справі є визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за шкоду, заподіяну особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та стягнення з відповідача на користь позивача 23510,00 грн. невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки згідно ст.257 ЦК України, а також нараховування позивачу допомоги на оздоровлення в наступні роки згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, та вважає, що має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення як інвалід ІІ групи в розмірі п'ять мінімальних заробітних плат, тоді як отримав допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки у розмірі 120,00 грн. щороку.

Суд зазначає, що редакцією частини 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ до 01.01.2006 року була передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам I і II групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

В подальшому дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 р. №3235-IV.

Також дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було зупинено й на 2007 рік згідно із Законом України від 19.12.2006 р. №489-V, що згодом було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. №6-рп/2007).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI текст статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ було викладено в редакції, яка передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими викладено в новій редакції статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ про те, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В подальшому пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI установлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, норма статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ з 01.01.2009 по суті є незмінною і до теперішнього часу та передбачає, що щорічна допомога на оздоровлення виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Саме спираючись на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким викладено в новій редакції статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ про те, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про розмір щорічної допомоги на оздоровлення, вважаючи виплату допомоги у фіксованому розмірі 120,00 грн. на рік, встановленому Кабінетом Міністрів України, протиправною та такою, що суперечить цьому рішенню Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Позивач також згадує у позові рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. №6-рп/2007, яким дію норми Закону України від 19.12.2006 р. № 489-V про зупинення на 2007 рік виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Верховний Суд у своїй постанові від 7 березня 2018 року у справі № 377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18) виклав правовий висновок, усуваючи розбіжності в застосуванні норм процесуального законодавства щодо підсудності справи у спорі з аналогічними правовідносинами, в якому Верховний Суд України ухвалою від 02.06.2017 року відкрив провадження за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, який своєю чергою прийшов до висновку, що спір із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, який є суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його бездіяльності в частині невиплати у належному розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, як публічно-правовий, що свідчить про неможливість його розгляду відповідно до положень ЦПК України.

Усуваючи розбіжності в застосуванні касаційним судом зазначених норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 7 березня 2018 року у справі № 377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18) виходить з такого.

Відповідно до статті 15 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушеннявіднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 17 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення статей 1 та 15 ЦПК України, статті 2 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування як суб'єктом публічного права та фізичною особою як суб'єктом приватного права, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом не публічного, а цивільного права, зокрема права на відшкодування завданої шкоди.

У такому випадку це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у ньому бере участь суб'єкт публічного права. Оскільки, як зазначає заявник, невиплатою Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік їй завдано шкоди, тобто порушено цивільне право, то такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, за висновками Верховного Суду у своїй постанові від 7 березня 2018 року у справі №377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18) суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій дійшли передчасного висновку про непоширення цивільної юрисдикції на даний спір, тому ухвали судів попередніх інстанцій скасовані з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд зазначає, що пред'явлений позов жодним чином не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта публічного права - Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області.

На переконання суду спір за пред'явленим позовом має цивільно-правовий характер, оскільки виник з приводу бездіяльності суб'єкта публічного права щодо невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки, що призвело до порушення особистих майнових прав позивача та завдало йому відповідної майнової школи, тобто порушено цивільне право.

Суд зазначає, що відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є перевірка правильності виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в порядку, передбаченому статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, за шкоду, заподіяну особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС, а також формування волі однієї зі сторін стосовно визначення розміру відповідної виплати, не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 7 березня 2018 року у справі №377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1.Провадження в адміністративній справі №810/4548/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за шкоду, заподіяну особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 23510,00 грн. невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки згідно ст.257 ЦК України; нараховування позивачу допомогу на оздоровлення в наступні роки згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ - закрити.

2.Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині закриття провадження в частині позовних вимог подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 20.04.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.