Справа № 803/433/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2018 року ЛуцькСправа № 803/433/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Полетило П.С.,

за участю представників позивача Ковальчука С.І., Бачинського Я.Л.,

представників відповідача Андрусяка І.В., Удота В.А.,

представника третьої особи Андрусяка І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДБОРД» до виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРЕНДБОРД» (далі - ТзОВ «БРЕНДБОРД», позивач) звернулося з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради (далі - виконавчий комітет Луцької МР, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцька міська рада (далі - Луцька МР, третя особа), про визнання протиправним та скасування рішення від 21 лютого 2018 року №111-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 21 лютого 2018 року прийнято №111-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька», згідно з яким збільшено на період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року на 49 відсотків величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, який затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької МР від 20 вересня 2012 року №629-1.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням та вважає його протиправним з тих підстав, що оскаржуване рішення є регуляторним актом в розумінні статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», однак прийняте відповідачем без дотримання вимог вказаного закону та Регламенту роботи виконавчого комітету та виконавчих органів Луцької МР, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 23 лютого 2017 року № 110-1. Разом з тим, позивач вважає, що оскаржуване рішення є дискримінаційним, оскільки ним встановлено необґрунтовано високий розмір плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів.

З врахуванням викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 1).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 02 квітня 2018 року № 1.1-8/2215 (а.с. 54-59) відповідач позов не визнав, з тих підстав, що прийняте в межах наділених повноважень рішення від 21 лютого 2018 року прийнято №111-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька» не є регуляторний актом та не потруби проходження регуляторної процедури, визначеної Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки прийняте у відповідності до Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, затвердженого рішення виконавчого комітету від 20 вересня 2012 року №629-1, з внесеними змінами рішенням виконавчого комітету від 16 липня 2014 року №414-1, який є регуляторним актом та пройшов регуляторну процедуру.

З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю.

У поданій до суду відповіді (запереченнях) на відзив від 23 квітня 2018 року № 23/04-18 (а. с. 118-) позивач заперечив доводи відзиву та зазначає про те, що збільшення розміру плати не може відбуватися без відповідної регуляторної процедури.

В поданих до суду запереченнях відповідач заперечив позовні вимоги та доводи наведені у відповіді (запереченнях) на відзив, з тих підстав що Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, у відповідності до якого приймалося оскаржуване рішення, надає право виконавчому комітету змінювати розмір плати за тимчасове розташування рекламних засобі як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення.

В судових засіданнях представники позивача позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді (запереченнях) на відзив, та просять його задовольнити.

Представники відповідача у тих же судових засіданнях позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Представник третьої особи в судових засіданнях позовні вимоги заперечив з тих підстав, що й відповідач.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2012 року виконавчим комітетом Луцької МР №629-1 прийнято рішення, яким затверджено Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька (а. с. 64-73). Даний Порядок визначає механізм розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста. Розрахунок відповідної плати здійснюється за формулою: П = S х Т х Кз х КІ х Кквз,

де S - площа місця розташування спеціальної конструкції - визначається відповідно до пункту 32 постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 «Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами»;

Т- базовий тариф, розроблений на базі неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17,00 грн.), та становить визначену кількість неоподаткованих мінімумів;

Кз - коефіцієнт диференціації базового тарифу, в залежності від місця розташування об'єкта зовнішньої реклами;

Кі - коефіцієнт річного індексу інфляції за даними Державної служби статистики України до грудня попереднього року у відсотках;

Кквз - коефіцієнт комерційного використання землі, розроблений згідно з методикою грошової оцінки землі в розрізі економіко-планувальних зон, наданий управлінням Держкомзему у місті Луцьку Волинської області (застосовується тільки для наземних конструкцій).

16 липня 2014 року виконавчим комітетом Луцької МР прийнято рішення №414-1 «Про доповнення до Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька», згідно з яким доповнено Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької МР від 20 вересня 2012 року №629-1, пунктом 5: «Рішенням виконавчого комітету може визначатись (змінюватись) розмір плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, на визначений термін в розмірі до 50 відсотків базового тарифу» (а. с. 76).

21 лютого 2018 року виконавчим комітетом Луцької МР на виконання Програми економічного і соціального розвитку міста Луцька на 2018-2019 роки, наповнення та збільшення дохідної частини бюджету міста Луцька, на підставі Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, рішення виконавчого комітету міської ради від 20 вересня 2012 року №629-1 «Про Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька» та від 16 липня 2014 року №414-1 «Про доповнення до Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька» прийнято рішення №111-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька», яким збільшено на період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року на 49 відсотків величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, встановленого Порядком визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 20 вересня 2012 року №629-1 (з доповненням) (а. с. 8).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до вимог частин першої-другої статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Конституційний Суд України проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України, в рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до частини дванадцятої статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно положень статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11 вересня 2003 року №1160-IV (далі -Закон №1160-IV) державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Стаття 9 Закону №1160-IV встановлює, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Відповідно до статті 36 Закону №1160-IV регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У відповідності до приписів статті 1 Закону №1160-IV регуляторний акт - це:

1) прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

2) прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Отже, законодавчо закріплено, що регуляторним актом може визнаватися як нормативно-правовий акт, так і інший офіційно письмовий документ, який відповідає певним ознакам.

З наведених вище визначень випливає, що для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на правове регулювання господарських відносин або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, встановлює, змінює чи скасовує норми права.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем як регуляторним органом здійснено правове регулювання відносин з питань визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, шляхом прийняття рішень від 20 вересня 2012 року №629-1 «Про Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька» та від 16 липня 2017 року №414-1 «Про доповнення до Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька».

Вказані рішення є чинними регуляторними актами, які пройшли повну регуляторну процедуру у відповідності до Закону №1160-IV та з дотриманням Регламенту роботи виконавчого комітету та виконавчих органів Луцької МР, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 23 лютого 2017 року № 110-1, та дають право виконавчому комітету Луцької МР визначати (змінювати) розмір плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, на визначений термін в розмірі до 50 відсотків базового тарифу.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення від 21 лютого 2018 року №111-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька», яким збільшено на період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року на 49 відсотків величину базового тарифу плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, прийняте відповідачем відповідно до пункту 5 Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 20 вересня 2012 року №629-1, з внесеними змінами рішенням виконавчого комітету від 16 липня 2017 року №414-1, тобто в межах прав, наданих існуючим регуляторним актом.

Таким чином, враховуючи, що питання щодо зміни розміру плати за тимчасове користування власності територіальної громади міста Луцька, на визначений термін в розмірі до 50 відсотків базового тарифу, пройшло регуляторну процедуру, як одне із складових регуляторного акту рішення виконавчого комітету від 16 липня 2017 року №414-1, та той факт, що оскаржуване рішення передбачає збільшення базового тарифу у межах 50 відсотків базового тарифу, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Луцької МР від 21 лютого 2018 року 111-1 «Про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Луцька» не є регуляторним актом та не потребує проходження регуляторної процедури, визначеної Законом №1160-IV.

Що стосується тверджень позивача про недотримання процедури погодження проекту оскаржуваного рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.13 Регламенту роботи виконавчого комітету та виконавчих органів Луцької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 лютого 2017 року№110-1 (далі - Регламент), посадові особи, які готують проекти рішень, зобов'язані погоджувати їх із задіяними у процесі підготовки та виконання документа відповідальними посадовими особами у такій послідовності:

- начальник юридичного відділу або юрист виконавчого органу, що готує проект рішення (за наявності відповідної посади у виконавчому органі);

- керівник виконавчого органу, що готує проект рішення;

- заступник начальника загального відділу або виконуючий його обов'язки головний спеціаліст відділу, в разі їх відсутності проекти рішень візує начальник загального відділу;

- начальник юридичного управління міської ради, в разі його відсутності проекти рішень візує заступник начальника юридичного управління, або посадова особа, яка виконує обов'язки начальника юридичного управління;

- керівники інших виконавчих органів міської ради, що контролюють питання, з яких підготовлені проекти рішень;

- заступник міського голови, що координує питання (відповідно до розподілу обов'язків);

- перший заступник міського голови.

Пункт 5.14 Регламенту передбачає, що проекти рішень з питань ціноутворення, тарифної та регуляторної політики в обов'язковому порядку погоджуються з директором департаменту економічної політики.

Враховуючи, що проект оскаржуваного рішення не являвся проектом регуляторного акту та був підготовлений у порядку, передбаченому рішеннями виконавчого комітету від 20 вересня 2012 року №629-1 та від 16 липня 2014 року №414-1, проекти яких погоджувалися керівником управління економіки міської ради, тому не потребував погодження у відповідності до пункту 5.14 Регламенту.

Разом з тим, проект оскаржуваного рішення був погоджений у відповідності до вимог пункту 5.13 Регламенту, а саме: першим заступником міського голови, заступником міського голови,який координує питання (відповідно до розподілу обов'язків), директором юридичного департаменту, директором департаменту фінансів та бюджету, заступником начальника загального відділу, начальником управління розвитку підприємництва та реклами, головним спеціалістом, юристом управління розвитку підприємництва та реклами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проект оскаржуваного рішення підготовлений з дотриманням вимог Регламенту.

Відповідно до пункту 4.25 Регламенту проект порядку денного оголошується головуючим на початку засідання та приймається за основу шляхом голосування. Зміни та доповнення до проекту порядку денного за наявності відповідних погоджених проектів рішень, крім проектів рішень з питань «різне», ставляться головуючим на голосування у порядку їх надходження. Додаткові питання, що вносяться на засіданні виконкому до проекту порядку денного, стосуються, як правило, важливих політичних подій, виникнення аварійних ситуацій, виконання рішень суду та актів прокурорського реагування, інших випадків.

Відтак, дана норма не містить вичерпного переліку питань, які можуть додатково вноситися до проекту порядку денного. Крім того, включення до проекту порядку денного додаткового питання здійснюється за наявності погодженого проекту рішення. До проектів рішень, які виносяться на засідання виконавчого комітету додатковим питанням, інших вимог Регламентом не передбачено.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що твердження позивача щодо недотримання відповідачем процедури оприлюднення проекту рішення, яке оскаржується, є безпідставним та необґрунтованим, а вимоги Регламенту щодо оприлюднення, на які посилається позивач, не стосується рішень, які додатково виносяться на засідання виконавчого комітету.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що в діях відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення порушень чинного законодавства України не вбачається, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТзОВ «БРЕНДБОРД».

Керуючись статтями 243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в України», Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДБОРД» до виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк

Повне судове рішення складено 10 травня 2018 року.