Справа № 541/334/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 541/334/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 3 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Дриг Ірини Михайлівни на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.03.2018, суддя Сидоренко Ю.В., вул. Гоголя, 133, м. Миргород, Миргородський, Полт,тавська, 37600, повний текст складено 22.03.18 по справі № 541/334/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти № 3 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Дриг Ірини Михайлівни

про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Дриг Ірини Михайлівни про визнання протиправними дій інспектора при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, скасування постанови серії БР № 527571, винесеної інспектором 30 січня 2018 року, про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по ст.122 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн. і закриття справи відносно нього про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року задоволено частково позовну заяву ОСОБА_2. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 527571, винесену інспектором роти № 3 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Дриг Іриною Михайлівною 30 січня 2018 року, про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по ст.122 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн. і закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 по ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В решті позовних вимог відмовлено.

Інспектор роти № 3 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Дриг І.М., не погодившись з постановою , подала апеляційну скаргу , вважає рішення суду таким, що не відповідає матеріальним нормам права, винесене без з'ясування всіх обставин справи, а також з наданням невірної оцінки доказам у справі. Вказує , що на смугу руху, по якій рухався позивач на транспортному засобі д.н.з. НОМЕР_1 поширював свою дію дорожній знак 5.16, який вказував, що для повороту транспортного засобу праворуч потрібно зайняти крайню праву смугу руху, для руху прямо середню смугу руху, та ліву смугу для повороту ліворуч або руху прямо. Проте, позивач проігнорував дані вимоги, та з полоси призначеної для повороту праворуч проїхав прямо. Втім, водій ОСОБА_2 всупереч інформаційно-вказівному дорожньому знаку 5.16 здійснив рух прямо зі смуги руху, призначеної для повороту праворуч, тим самим порушив розташування транспортного засобу на проїзній частині. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, вважаючи, що оскільки позивач порушив вимоги дорожнього знаку 5.16, то саме за порушення вимог дорожніх знаків його необхідно було притягнути до адміністративної відповідальності. Однак, в даному випадку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення розташування транспортного засобу на проїзній частині (ч.2 ст.122 КУпАП). Кількість смуг на проїзній частині в даному випадку визначається дорожнім знаком 5.16 і з урахуванням відповідного напрямку руху водій повинен був відповідно розташувати свій автомобіль на дорозі. За недотримання вказівок інформаційно-вказівного дорожнього знаку відповідальність наступає не за порушення дорожніх знаків, а за порушення інших, пов'язаних із даними знаками вимог Правил дорожнього руху. На відеозаписі з відео реєстратора та нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції на диску (додається), використання якої передбачено ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» чітко вбачається, що всупереч дорожньому знаку 5.16 позивач здійснив рух прямо зі смуги руху, призначеної для повороту праворуч тим самим порушивши розташування транспортного засобу на проїзній частині. зокрема на перехресті. Зазначає, що службовий автомобіль розташований у видимому місці і інспектори особисто бачили факт вчинення гр. ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. З відеозапису чітко вбачається, що в середній полосі стоїть рейсовий автобус, а в крайній правій полосі рухається автомобіль позивача, з якої дозволено поворот праворуч. Просить скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року , прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 527571 (а.с.3) ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за те, що керуючи автомобілем ЗАЗ TF699P, номерний знак НОМЕР_1, 30 січня 2018 року о 19 годині 00 хвилин, в м.Чернігові на перехресті проспекту Миру - вулиці Чорновола водій ОСОБА_2 зі смуги, призначеної для руху праворуч, здійснив рух прямо, чим порушив розташування транспортних засобів на проїзній частині, п.11.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи частково позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що позивач ОСОБА_2 порушив вимоги дорожнього знаку 5.16, встановленого перед перехрестям проспекту Миру - вулиці Чорновола в м.Чернігові, відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків передбачена ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, при цьому , в оскаржуваній постанові не зазначено про порушення позивачем інших вимог Правил дорожнього руху, зокрема пунктів 11.2-11.14, що регулюють розташування транспортних засобів на дорозі, тобто, в діях позивача відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, у скоєнні якого обвинувачувався позивач, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, отже оскаржувана постанова винесена безпідставно і підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення у відношенні позивача закриттю.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

Положення ст. 22 КУпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

За приписами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол (у випадку його складання) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з пунктом 11.1 Правил дорожнього руху кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху «смуга руху» - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Правилами дорожнього руху визначено, що знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них та згідно з розділом 33.5 ПДР дорожній знак 5.16 належить до інформаційно-вказівних знаків, які, відповідно до п.8.4 Правил, запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила, показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Дія знаків 5.16 і 5.18, встановлених перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 і 5.18, установлені на ньому, не дають інших вказівок.

Положеннями частини 2 статті 122 КУпАП визначено, що за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом ст. 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.11.1 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст. 122 КУпАП.

В підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем надано відеозаписи, яким зафіксовано рух автомобілів та фотознімок знаку.

При цьому, вказаними доказами не підтверджується факт скоєння саме позивачем адміністративного правопорушення, адже відеозапис здійснений у темну пору доби, з нього не можливо встановити , що саме автомобіль позивача вчинив порушення ПДР тощо .

Крім того , відеозапис містить лише обставини розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення .

Враховуючи вищевикладене, відповідач не довів правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому наявні підстав для скасування оскаржуваної постанови серії БР № 527571 від 30 січня 2018 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по ст.122 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

З урахуванням Конституційних принципів законності та індивідуалізації відповідальності, обов'язковою передумовою накладення на особу адміністративного стягнення є точний виклад обставин вчиненого нею адміністративного правопорушення, прямо передбаченого законодавством. Притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях є неприпустимим.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 272, 286, 310, 315, 321 ,323,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Дриг Ірини Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.03.2018 по справі № 541/334/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Л.В. Тацій