Справа № 524/8295/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/8295/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Тацій Л.В.

суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шевченка Романа Анатолійовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.02.2018р., суддя Нестеренко С.Г., м. Кременчук, Полтавська область, повний текст складено 07.02.2018 р. по справі № 524/8295/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шевченка Романа Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання дій інспектора протиправними та незаконними щодо складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області із адміністративним позовом до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шевченка Романа Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:

визнати протиправними та незаконними дії відповідача щодо складання постанови серії БР № 026796 по справі про адміністративне правопорушення від 24.10.2017 року;

скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шевченка Романа Анатолійовича від 24 жовтня 2017 року, серія БР № 026796, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а справу закрити.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.02.2018р. по справі № 524/8295/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Шевченка Романа Анатолійовича від 24 жовтня 2017 року, серія БР № 026796, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в цій частині скасувати, позов задовольнити в повному обсязі. Окрім того, позивач подав клопотання, в якому просив постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії яких визнаються протиправними та направити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, прокурору та органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

В судове засідання сторони та їх представники не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, апеляційна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою відповідача - інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Кременчук ДПП НП Шевченка Романа Анатолійовича від 24 жовтня 2017 року, серія БР № 026796, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно вказаної постанови 24.10.2017 року, близько 05 год. 15 хв., ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом MAZDA 3, р.н. НОМЕР_1, у м. Кременчуці на перехресті вул. Молодіжна та проспекту Лесі Українки не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України та при перевірці документів не пред'явив посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач, не погодившись із постановою, оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення здійснено не на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Позовні вимоги є надмірно деталізованими, а скасування постанови та направлення справи на новий розгляд є належним способом для забезпечення дотримання законних прав та інтересів позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів частково погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.2 розділу 33 ПДР України дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп - лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.п. «а» п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

За правилами п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Стягнення на позивача накладено в межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 122 КУпАП).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122, КУпАП, ухвалюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх вчинення або за місцем проживання порушника.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання порушника.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У статтях 277, 277-2, 278 КУпАП визначено строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, порядок повідомлення та порядок підготовки до розгляду такої справи. Зокрема у ст. 278 цього Кодексу при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно ст. 279 КУпАП чітко встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський в своїй діяльності зобов'язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395.

Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

В судовому засіданні оглянуто відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення, здійснений нагрудною відеокамерою патрульного.

На вказаному записі зафіксовано момент після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, пояснення причин зупинки. В подальшому, без оголошення початку розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспекторами повідомлено позивача про те, що ним не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України, наголошено на необхідності надати документи. Позивач, заперечуючи, що ним допущено порушення ПДР, попросив інспектора надати докази, а саме відеозапис. Інспектор, повідомив позивачу, що надати відеозапис він не має можливості, оскільки останній здійснено на відеореєстратор, який знаходиться в службовому автомобілі, запропонував позивачу переміститись до службового патрульного автомобіля.

Колегія суддів звертає увагу, що з даного відеозапису чітко вбачається, що відповідачем не було оголошено особу, яка розглядає справу, а на час роз'яснення позивачеві прав та обов'язків за ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП відповідачем - інспектором Шевченко Р.А. вже була складена та підписана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тобто справа вирішена по суті. Отже, відповідач - інспектор без відкриття розгляду справи про адміністративне правопорушення, фактично у відсутності позивача, без дотримання процедури розгляду справи, що передувало б складанню постанови, без встановлення особи позивача, склав та підписав оскаржену постанову, котра одразу відповідачем і була оголошена позивачеві.

Таким чином, на момент початку розгляду справи про адміністративне правопорушення постанова вже була складена інспектором та ним підписана, а отже позивача без фактичного розгляду справи притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що постанова серії БР № 026796 по справі про адміністративне правопорушення від 24.10.2017 року не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та взагалі не містить запису про наявність такої фіксації.

Відповідач, в свою чергу, як у доводах, викладених у запереченнях на адміністративний позов, так і у апеляційній скарзі не посилається на такий доказ як відеозапис події, а також і не надав суду відповідний запис як доказ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 року зобов'язано відповідача надати до суду відеозапис події правопорушення.

Ухвала вручена відповідачу 23.03.2018 року, проте на її виконання запис не надано, а надано пояснення, що в додатках до заперечень на адміністративний позов, які подавались до суду першої інстанції, надано відеозапис події правопорушення і він міститься в матеріалах справи.

Проте, судом досліджено запис, який подавався відповідачем до заперечень на адміністративний позов, цим записом є запис нагрудної відеокамери, що здійснювався після зупинки возивача, а отже він не містить відомостей про саму подію порушення..

Колегія суддів зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є відеозапис.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проте, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено порушення, яке полягає у невиконанні вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів оскаржена постанова була оформлена відповідачем без дотримання процедури розгляду справи з порушенням вимог ст. 279 КУпАП та п.9 розділу ІІІ Інструкції. Крім того, суд враховує, що у постанові відповідач Шевченко Р.А. зазначив час вчинення одночасно двох проступків: 5 год. 15 хв. 24 жовтня 2017 року, хоча позивача було зупинено і розпочато відеозапис зупинки о 5 год.06 хв. До того ж, позивач тривалий час не надавав документи і надав їх лише о 5 год. 57 хв. вказаної дати.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що законодавець чітко визначив виключний перелік умови пред'явлення для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, якими є наявність:1) ознак, що особа схожа на ту, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2 достатніх підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) перебування особина території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) зброї, боєприпасів, наркотичних засобів та інших речей, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) перебування в місці вчинення правопорушення або ДТП, іншої надзвичайної події; 6) зовнішніх ознак особи чи транспортного засобу або дій особи, які дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідачем не надано доказів, зокрема відеозапису, які свідчать про те, що обставини, наведені у ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", за яких поліцейський мав право вимагати у позивача пред'явлення ним документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, існували.

Відповідачем не наведено будь-яких інших обставин, передбачених ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», які давали право вимагати у позивача пред'явлення ним документів.

Виходячи з наведеного, обставини правопорушення, встановлені відповідачем з порушенням ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», а отже, у позивача був відсутній обов'язок надання документів.

Доказів, на підтвердження правомірності свого рішення, відповідач, як суб'єкт владних повноважень суду не надав, у зв'язку з чим постанова інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шевченка Романа Анатолійовича від 24 жовтня 2017 року, серія БР № 026796, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційних скарг про наявність пояснень свідків, колегія суддів зазначає, що такі пояснення не можуть бути належним та допустимим доказом того, що позивач допустив порушення ПДР, оскільки вони можуть свідчити виключно про ненадання на вимогу інспектора позивачем документів. Проте, судом встановлено, що відповідач не довів правомірність вимоги щодо надання таких документів, а отже такий доказ не впливає на вирішення справи по суті.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови та її скасування.

З приводу направлення справи на новий розгляд до Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно вимог статті 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що органи та посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення поділені на дві групи:

- районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди (судді), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцеві адміністративні та господарські суди, апеляційні суди, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України;

- адміністративні комісії при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад та їх посадові особи; органи Національної поліції, органи державних інспекцій.

В першому випадку постанови в справах про адміністративні правопорушення переглядаються суддею апеляційного загального суду (стаття 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:- залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; - скасувати постанову та закрити провадження у справі; - скасувати постанову та прийняти нову постанову; - змінити постанову.

В разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

В другому випадку постанови у справах про адміністративні правопорушення можуть бути оскаржені в вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі), визначеній частиною 1 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями визначеними цим Кодексом.

При цьому, відповідно статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з рішень:- залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення; - скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; - скасовує постанову і закриває справу; - змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Аналізуючи зазначені норми законодавства, колегія суддів зазначає, що положення статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення прямо не вказують, що суд при розгляді справі в порядку Кодексу адміністративного судочинства України наділений повноваженнями, визначеними статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, специфіка такого перегляду полягає в тому, що суд фактично і виконує повноваження органу (посадової особи), яка переглядає постанову у справі по адміністративне правопорушення.

Виходячи з положень частини 2 статті 124 Конституції України, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд який переглядає постанову у справі про адміністративне правопорушення не може мати менше повноважень, аніж вищестоящий орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення..

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що суд наділений усією повнотою тих повноважень, які визначені статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі й правом змінити постанову в частині зміни заходу стягнення до звільнення особи від відповідальності у зв'язку з малозначністю або закриття справи у зв'язку зі відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В даному, випадку судом встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення у формі постанови, розглянув справу з порушенням процедури, а також не надав доказів наявності складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Водночас, постанова прийнята компетентним органом.

Таким чином, суд першої інстанції, направляючи справу на новий розгляд, не врахував вказані обставини, а отже рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги щодо закриття провадження за відсутністю складу правопорушення - задоволенню.

З приводу позовних вимог про визнання протиправними та незаконними дій відповідача щодо складання постанови серії БР № 026796 по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що відповідач при складанні вказаної постанови діяв в межах, наданих йому повноважень, а отже самі дії щодо складання постанови є правомірними, а прийняття неправомірного рішення та порушення процедури розгляду справи встановлені судом, і належним способом захисту прав позивача, у даному випадку, є скасування такого рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

З приводу заяви позивача про винесення окремої ухвали колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, окрема ухвала виноситься судом у зв'язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб'єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв'язання спору по суті. При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи у публічно-правових відносинах.

Для постановлення окремої ухвали необхідним є встановлення під час розгляду справи порушення закону безпосередньо щодо прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, з метою усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, якщо такі порушення не усуваються судовим рішенням по суті спору.

Разом з тим, суд, встановивши протиправність прийнятої відповідачем постанови, ухвалив рішення про її скасування, чим повністю усунув допущені порушення закону щодо позивача, а тому підстави для постановлення окремої ухвали - відсутні.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права..

Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення з вищенаведених підстав підлягає скасуванню в частині направлення на новий розгляд до Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а позов задоволенню шляхом закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шевченка Романа Анатолійовича - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.02.2018р. по справі № 524/8295/17- скасувати в частині направлення на новий розгляд до Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Прийняти в цій частині постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В іншій частині Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.02.2018р. по справі № 524/8295/17-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає згідно вимог ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 03.05.2018.