Справа № 751/2247/18
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/2247/18 Суддя (судді) першої інстанції: Маслюк Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Лічевецького І.О.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, яка назвалась громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.04.2018 у справі за адміністративним позовом Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до особи, яка назвалась громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

Чернігівський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до особи, яка назвалась громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3, у якому просив продовжити строк затримання вказаної особи, яка поміщена до Чернігівського пункту перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, на строк 3 місяці, до 15 липня 2018 року.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.04.2018 позов задоволено.

Продовжено строк затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до трьох місяців, а саме до 15.07.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник особи, яка назвалась громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що діти іноземців та осіб без громадянства, розлучені із сім'єю, не підлягають розміщенню в ПТПІ, а направляються до притулку для дітей служби у справах дітей.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.07.2017 у справі №751/4297/17, особа, яка називається громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3, перебуває в ПТПІ ДМС України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Для ідентифікації ОСОБА_3 позивачем неодноразово направлялись до Консульства Народної Республіки Бангладеш в м. Києві повідомлення про затримання відповідача та необхідність виготовлення йому документів на повернення до країни походження, однак жодної відповіді ними отримано не було.

30.11.2017 Чернігівським прикордонним загоном було направлено лист до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням встановити приналежність особи, яка назвалась громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, однак на даний час відповідь ними не отримана.

21.12.2017 до Чернігівського прикордонного загону надійшов лист від адміністрації Чернігівського ПТПІ ДМС України про те, що у відповідача наявне свідоцтво про народження, у зв'язку з зазначеним 26.12.2017 позивачем було направлено лист до консульської установи Народної Республіки Бангладеш, представництво якої знаходиться у Польщі, з копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 для надання даних про особу у найкоротший термін, однак на даний час відповіді до прикордонного загону не надходило.

Враховуючи, що термін тримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, закінчується 15.04.2018 року, а також наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, просять продовжити строк затримання особи, що назвалася громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, який поміщений до Чернігівського пункту перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, на строк 3 місяці по 15 липня 2018 року; постанову допустити до негайного виконання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон№ 3773-VI), іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Приписами ч. 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з ч. 13 ст. 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Матеріалами справи підтверджується, що відносно відповідача Чернігівським прикордонним загоном вжито ряд відповідних заходів щодо ідентифікації особи та приналежності до громадянства Народної Республіки Бангладеш. Однак, на момент розгляду справи інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документи, необхідні для ідентифікації особи, не надійшли.

Відтак, наявні підстави для продовження строку затримання ОСОБА_3 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Між тим, судом першої інстанції вірно вказано, що відповідно до ч. 4 ст. 3 КАС України, закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учаснику судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії у часі.

Так, відповідача було затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування до внесення змін в КАС України, де ч. 7 ст. 183-7 КАС України передбачалось, що продовження строків затримання відбувається кожні три місяці.

З метою недопущення звуження прав відповідача, враховуючи, що на момент його затримання існував процесуальний закон, який передбачав можливість продовження строку затримання до трьох місяців, враховуючи положення ч. 4 ст. 3 КАС України, строк затримання ОСОБА_3 відповідно до вказаних норм правомірно продовжено до трьох місяців.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідач є неповнолітнім, а діти іноземців та осіб без громадянства, розлучені із сім'єю, не підлягають розміщенню в ПТПІ, а направляються до притулку для дітей служби у справах дітей, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_3 було отримано ним засобами поштового зв'язку вже під час перебування в ПТПІ. Крім того, саме по собі свідоцтво про народження не може бути належним документом для ідентифікації особи іноземця, за даних обставин.

Представник відповідача під час розгляду апеляційної скарги пояснив, що зі слів відповідача, державний кордон України останній перетинав з власної ініціативи та самостійно без батьків, або інших осіб, що їх заміняють.

Таким чином, факт неповноліття зазначеної вище особи у передбаченому законом порядку не встановлено, та не підтверджено жодними доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73-76 КАС України.

Крім того, відповідно ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", яка кореспондується з ч. 11 ст. 289 КАС України, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Разом з тим, відповідно до п. 10 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141, не підлягають розміщенню в ПТПІ діти іноземців та осіб без громадянства, розлучені із сім'єю, а направляються до притулку для дітей служби у справах дітей.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач був затриманий за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України (незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України).

Пунктом 10 Типового положення про притулок для дітей у справах дітей, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 №565, визначено, що до притулку не приймаються діти, які перебувають у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, психічно хворі з вираженими симптомами хвороби, а також ті, що вчинили правопорушення і щодо яких є відомості про винесення компетентними органами чи посадовими особами рішення про розшук, затримання, арешт або поміщення до приймальника - розподільника для дітей органів внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що поміщення зазначеної особи до притулку для дітей є неможливе, а вказані доводи апелянта необгрунтовані.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаного іноземця до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства , які незаконно перебувають в Україні, було поміщено з метою ідентифікації особи, відповідно до положень ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Статус пункту тимчасового перебування (ПТПІ) відрізняється від пунктів тимчасового тримання (ПТТ) та ізоляторів тимчасового тримання (ІТТ).

Це визначене для іноземців місце, де вони тимчасово перебувають, а не утримуються, не мають обмежень у пересуванні в межах ПТПІ, безкоштовно державою забезпечуються ліжком та харчуванням, мають місця відпочинку та розваг.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, особу, яка назвалася громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3, не ідентифіковано, фактичні дані, які б достеменно підтверджували вік, громадянство, освіту, тощо, відсутні. Відтак, підстави стверджувати, що вказаний іноземець є дитиною, або неповнолітнім - відсутні, як і відсутні підстави для поміщення зазначеної особи до притулку для дітей.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції до участі у розгляді справи у якості перекладача залучено Сохал Захірул Іслам, який не володіє українською мовою, а його знання бенгальської та англійської мови жодними даними не підтверджено, що протирічить вимогам ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин першої та другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими. Перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду. Участь перекладача, який володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими, є обов'язковою при розгляді справи, одним із учасників якої є особа з порушенням слуху. Кваліфікація такого перекладача підтверджується відповідним документом, виданим у порядку, встановленому законодавством.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено обов'язкове документальне підтвердження кваліфікації особи - перекладача, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу.

Крім того, з матеріалів справи та Журналу судового засідання від 11.04.2018 року суду першої інстанції не вбачається, що позивачем або його представником зазначалось про порушення його прав в цій частині під час розгляду даної справи у суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються інші доводи апелянта, які стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують правове обґрунтування суду першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника особи, яка назвалась громадянином Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.04.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 03.05.2018)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя В.П. Мельничук

Суддя І.О. Лічевецький