Справа № 813/1313/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/1313/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 19.01.2018 про відмову у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій та зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій,-

Встановив:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 19.01.2018 про відмову у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій та зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в протоколі №2 вказано, що позивачу відмовлено у встановленні статусу учасника бойових дій, оскільки комісія вважає, що участь у військово-стратегічній операції «Анадир» не являється підтвердженням у бойових діях. Засідання комісії проводилося на виконання Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 у справі №813/2515/17. В постанові суду від 30.10.2017р. встановлено що «у вказаному переліку держав і періодів бойових дій на їх території є о.Куба в період з липня 1962 по листопад 1963» згідно з Постановою КМУ від 08.02.1994р. №63, якою затверджено Перелік держав і періодів бойових дій та їх територій. Комісія в протоколі №2 від 19.01.2018р. вважає, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги. В постанові від 30.10.2017 вказано, що суд бере до уваги свідчення ОСОБА_2 та свідчення ОСОБА_3 . Вважає, що рішення комісії від 19.01.2018р. є неправомірним. Просить позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що повторно вивчивши матеріали, які були надані заявником та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 комісія прийняла рішення про відмову у встановленні статусу учасника бойових дій, оскільки участь у військо-стратегічній операції «Анадир» не являється підтвердженням участі у бойових діях. Покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені особи проходили військову службу в інших військових частинах. Відповідно до архівної довідки ЦАМО РФ філіалу Архіву Західного військового округу №1/2-11964 від 26.12.2016 р. ОСОБА_1 , проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 12.07.1962 р. по 25.08.1962 р. В переліку військових частин, які приймали участь у військово- стратегічній операції "Анадир" в період Карибської кризи військова частина НОМЕР_1 значиться. При цьому в довідці відсутня інформація про факт участі саме позивача у бойових діях. В нотаріальних свідченнях ОСОБА_2 зазначено, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 і в той самий період на о. Куба проходив військову службу ОСОБА_1 . В нотаріальних свідченнях ОСОБА_3 зазначено, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 і в той самий період на о. Куба проходив військову службу ОСОБА_1 . Вважає, що комісією Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій виконано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2017, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року прийнято до провадження справу № 465/1313/18 та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

30.03.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій. За результатами розгляду вказаної заяви 28.04.2017 комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, прийняла рішення, оформлене протоколом №10, про відмову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, оформлене протоколом №10 від 28.04.2017 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій; зобов`язано комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій.

19.01.2018 комісія Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань пов`язаних з встановленням статусу учасника бойових дій, на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018 та постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 повторно розглянула наступні документи:

- архівну довідку ЦАМО РФ філіалу Архіву Західного військового округу №1/2-11964 від 26.12.2016 р.;

- військовий квиток серії НОМЕР_3 від 15.08.1961 р;

- нотаріально завірені заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- копії посвідчень учасника бойових дій та підтверджуючих документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- копію паспорта;

- копію постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2017.

Повторно вивчивши матеріали, які були надані заявником комісія прийняла рішення про відмову у встановленні статусу учасника бойових дій, оскільки участь у військо-стратегічній операції «Анадир» не являється підтвердженням участі у бойових діях та покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені особи проходили військову службу в інших військових частинах.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території

Відповідно до вказаного Переліку острів Куба віднесений до держав, на території яких в період з липня 1962 року по листопад 1963 року проходили бойові дії.

За приписами Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території острова Куба у зазначений вище період.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року №16 Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту).

Участь громадян, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії.

Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200 затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій відповідно до п.9 якого на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.

Відповідно до п.11 вказаного Положення комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака За розмінування; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Крім того, підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи: 1) для військовослужбовців, які були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки: витяг із наказу (по особовому складу) Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувача виду Збройних Сил України відповідно про призначення на посаду в частину, яка перебуває в складі національного контингенту; витяг із відповідного розділу особової справи військовослужбовця про проходження військової служби в складі національного контингенту чи персоналу; довідка про проходження військової служби в складі національного контингенту чи персоналу; 2) для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії: рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Згідно з п. 12 Положення за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у межах вказаного періоду (з 12.07.1962 по 25.08.1962) на о. Куба у складі військової частини № НОМЕР_1 , що підтверджується архівною довідкою Федерального бюджетного закладу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 26.12.2016 №1/2-11964.

Вказана військова частина зазначена в переліку тих, які брали участь у військово-стратегічній операції Анадир на острові Куба під час Карибської кризи.

Як вбачається з нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 25.03.2017 він в період з 1962 року по 1964 рік проходив військову службу в рядах Радянської армії на острові Куба (в.ч. №52874) на посаді механіка-водія). ОСОБА_2 стверджує, що в цей же період з ним проходив військову службу і позивач.

Згідно з нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_3 від 24.03.2017 він в період з 1962 року по 1963 рік проходив військову службу а рядах Радянської армії на острові Куба (в.ч. №52874) на посаді механіка-водія). ОСОБА_3 стверджує, що в цей же період з ним проходив військову службу і позивач.

В судовому засіданні суду першої інстанції при розгляді справи №813/2515/17 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили факт проходження позивачем військової служби в період з липня 1962 року по листопад 1963 року на острові Куба, а також пояснили, що позивач забезпечував бойову діяльність військ.

І Львівський окружний адміністративний суд і суд апеляційної інстанції при розгляді справи №813/2515/17 зазначив, що безпідставними є покликання ІНФОРМАЦІЯ_1 на те, що зазначені особи проходили військову службу у інших військових частинах ніж ОСОБА_1 , оскільки вказане не спростовує факт проходження позивачем військової служби на о.Куба, тоді як п.12 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій містить вимогу лише щодо проходження свідками військової служби разом із заявником без обов`язкової прив`язки до проходження такої служби в одній військовій частині.

При розгляді справи №813/2515/17 суди вказали, що відповідач безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтверджують факт проходження ОСОБА_1 військової служби в період з липня 1962 року по листопад 1963 року на острові Куба.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи №813/2515/17 дійшов висновку, що надані ОСОБА_1 на розгляд Комісії Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій документи містять відомості про участь позивача на о. Куба у складі військової частини № НОМЕР_1 у військово-стратегічній операції Анадир у період Карибської кризи, о. Куба входить до переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії у період з липня 1962 року по листопад 1963 року, а відтак рішення відповідача про відмову у наданні такого статусу, оформлене протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій №10 від 28.04.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо позовної вимоги зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 статус учасника бойових дій суд зазначає наступне.

Оскільки, судом встановлено, що Комісія повторно протиправно відмовила у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на встановлення такого статусу, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

При цьому, слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судом зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження Комісії.

Наведений висновок також відповідає вимогам ч. 4 ст. 245 КАС України, відповідно до яких у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 823/795/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria № 30985/96).

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно зі ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, у даній справі оспорюється рішення прийняті відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки по цій справі судовий збір сплачений позивачем у відповідному розмірі, то він підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 19.01.2018, оформлене протоколом №2, про відмову у встановленні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) статусу учасника бойових дій та зобов`язати Львівський обласний військовий комісаріат прийняти рішення про надання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 статусу учасника бойових дій.

Стягнути з Львівського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський