Справа № 495/9349/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа №495/9349/15-а

адміністративне провадження №К/9901/21398/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року (суддя Димерлій О.О.) про повернення апеляційної скарги Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2016 року у справі №495/9349/15-а за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1. Визнано протиправними дії Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області та зобов'язано здійснювати нарахування пенсії починаючи з 29 вересня 2015 року, зарахувавши його заробітну плату за період знаходження в рейсах з 1986 року по 1991 рік шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи у відповідності до положень «Порядку визначення зарплати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 року №306».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу у цій справі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.187 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору. Судом надано строк для усунення недоліків - до 17 червня 2016 року.

На виконання вказаної ухвали відповідач 27 травня 2016 року подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке вмотивоване неможливістю його сплатити.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2016 року у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу вирішено вважати неподаною та повернуто апелянту.

У січні 2017 року відповідач знову подав апеляційну скаргу на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2016 року. Одночасно подано клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, яке вмотивовано тим, що при первісному зверненні з апеляційною скаргою у відповідача не було можливості сплатити судовий збір, а з 1 січня 2017 року органи Пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2017 року у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху. Судом надано тридцятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, а саме: надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

На виконання вказаної ухвали відповідач 13 лютого 2017 року подав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погодившись з ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, оскільки при первісному зверненні з апеляційною скаргою у відповідача не було можливості сплатити судовий збір, а з 1 січня 2017 року органи Пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору. Тобто, у суду апеляційної інстанції не було перешкод для прийняття апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.189 Кодексу адміністративного судочинства, в редакції діючій на час постановлення оскарженої ухвали суду, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Отже, законодавством передбачено, як дії суду при подачі апеляційної скарги після закінчення строків, установлених статтею 186 Кодексу, так і дії суду у разі неподання заяви про поновлення цього строку або визнання судом підстав для поновлення строку, вказаних у заяві, неповажними.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, апеляційним судом, фактично, не вирішено клопотання відповідача від 13 лютого 2017 року про поновлення строку на апеляційне оскарження. Зазначаючи в мотивувальній частині ухвали суду, що оцінка обставинам, викладеним у цьому клопотанні була надана в ухвалі суду від 23 січня 2017 року, резолютивна частина оскарженої ухвали не містить висновку по суті заявленого клопотання, а саме: чи підлягало воно задоволенню, чи суд відмовив у його задоволенні.

Крім того, судом неправильно застосовані наслідки пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки у разі пропуску такого строку з неповажних причин, абзацом 2 частини четвертої статті 189 КАС України перебачено наслідки у вигляді відмови у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що ухвалу суду від 23 січня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху було отримано пенсійним органом 30 січня 2017 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення та про що зазначено в оскарженій ухвалі суду. Тобто, кінцевим строком для усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 23 січня 2017 року, є 1 березня 2017 року. Натомість, оскаржена ухвала суду постановлена 17 лютого 2017 року, тобто до закінчення строків для усунення недоліків, що свідчить про передчасність постановленої судом ухвали.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

При цьому, касаційним судом не приймаються до уваги доводи скаржника щодо наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки за змістом ст.341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року про повернення апеляційної скарги Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 березня 2016 року у справі №495/9349/15-а скасувати.

Справу №495/9349/15-а направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду