Справа № 826/18017/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2018 року № 826/18017/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №614 від 13.10.2016 про організацію проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 22.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки всупереч вимог Податкового кодексу України його оформлено з порушенням у частині зазначення підстави для проведення перевірки через неможливість ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення позапланової виїзної перевірки та в період дії мораторію на здійснення перевірок. Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді, дозвіл на проведення позапланової перевірки був наданий відповідачу для її проведення позивача як фізичної особи-підприємця, однак в оскаржуваним наказом призначено проведення фізичної особи ОСОБА_1.

Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив та надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було отримано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, що й стало підставою для винесення оскаржуваного наказу. Щодо посилання позивача на те, що дозвіл на проведення позапланової перевірки був наданий відповідачу для її проведення позивача як фізичної особи-підприємця, однак в оскаржуваним наказом призначено проведення фізичної особи ОСОБА_1, то відповідачем зазначено, що в наказі №614 від 13.10.2016 зазначено про організацію проведення документальної позапланової невиїзної перевірки саме суб'єкта господарювання - фізичної особи, тобто ФОП, а не просто фізичної особи, тому на думку відповідача наказ винесений відповідно до вимог чинного законодавства із зазначенням всіх реквізитів, визначених Податковим кодексом України.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак в судовому засіданні 31.07.2017 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, тому на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було отримано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 по справі №761/30059/16-к про проведення документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 22.08.2016.

На виконання вказаної ухвали суду від 26.08.2016 року відповідачем було винесено наказом від 13.10.2016 №614 про проведення перевірки суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 з 26.10.2016 тривалістю 5 робочих днів.

Як зазначено в оскаржуваному наказі, підставою для його винесення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки є пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України.

Вважаючи оскаржуваний наказ №614 від 13.10.2016 таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Враховуючи, що підставою для винесення наказу від 13.10.2016 №614 слугувала ухвала ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 по справі №761/30059/16-к та в ньому міститься посилання на пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, тому посилання позивача на не зазначення відповідачем в оскаржуваному наказі фактичної підстави для призначення позапланової виїзної перевірки є необґрунтованим.

Щодо посилання позивача на призначення оскаржуваним наказом документальної перевірки в період дії мораторію на їх здійснення, то суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

У зв'язку із наявністю ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 по справі №761/30059/16-к про проведення документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 22.08.2016, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для винесення відповідачем оскаржуваного наказу, оскільки вказана перевірка здійснюється згідно із рішенням суду.

Позивачем в письмових поясненнях до позову також зазначено, що згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 по справі №761/30059/16-к, дозвіл на проведення позапланової перевірки був наданий для проведення документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, однак в оскаржуваним наказом призначено проведення перевірки фізичної особи ОСОБА_1.

Однак суд зазначає, що відповідно до положень частин 1, 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як встановлено судом, в оскаржуваному наказі №614 від 13.10.2016 відповідачем зазначено про організацію проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1, тому помилковим є посилання позивача на скасування оскаржуваного наказу із вищевказаної підстави.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа