Справа № 804/4889/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №804/4889/16

адміністративне провадження №К/9901/28740/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року (суддя Верба І.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року (судді: Чепурнова Д.В. (головуючий), Прокопчук Т.С., Сафронова С.В.) у справі № 804/4889/16 за позовом ОСОБА_2 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2016 року № Ф-1186-25.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваною вимогою контролюючого органу № Ф-1186-25 від 15 травня 2016 року, оскільки відповідно до положень Закону України «Про статус та захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) звільняється від сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтоване тим, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (у редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2464-VI), який є спеціальним до спірних правовідносин, передбачено виключний перелік осіб, які мають пільги зі сплати єдиного внеску, до яких позивача не віднесено, а, отже, спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірна, та винесена в межах діючого законодавства.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 804/4889/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. У касаційній скарзі позивач посилається на необґрунтованість спірних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, необ'єктивний аналіз судами обставин справи, а також на те, що судами невірно оцінено подані докази, що у своїй сукупності призвело до порушень судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 1 липня 2013 року по 21 квітня 2016 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем із взяттям на облік в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з 2 липня 2013 року. З 1 жовтня 2013 року по 21 квітня 2016 року ОСОБА_2 перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок, за ставкою 5%, група 3. Позивач також має посвідчення громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році серії Б № 122257 (категорія 2), видане 18.09.2012 та в якому зазначено, що пред'явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону України від 19.12.1991 року із змінами і доповненнями від 01.07.1992 року) для громадян, які були евакуйовані із зони відчуження у 1986 році.

Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 15 травня 2015 року за № Ф-1186-25 з визначенням суми боргу у розмірі 2 343,99 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дана стаття передбачає виключний перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Відповідно до ст. 21 Закону № 796-XII особам постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належить позивач, віднесеним до категорії 2 надаються такі гарантовані державою пільги, передбачені, зокрема, пунктом 18 статті 20 цього Закону, а саме: пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства, проте не передбачено надання пільг зі сплати єдиного внеску як для фізичної особи-підприємця.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що, хоча позивач згідно з положеннями Закону № 796-XII віднесений до категорії 2 - є особою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році, однак він не звільняється від сплати єдиного внеску, у відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Враховуючи зазначене, колегія судів погоджується з правильним висновком судів попередніх інстанцій, що Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області правомірно винесено вимогу позивачу про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 15 травня 2015 року за № Ф-1186-25 з визначенням суми боргу у розмірі 2 343,99 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, а тому касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 804/4889/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду