Справа № 311/2911/16-а (2а/311/51/16)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №311/2911/16-а (2а/311/51/16)

адміністративне провадження №К/9901/6859/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №311/2911/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, провадження по якій відкрито

за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України, постановлену 24 березня 2017 року суддею Єрьоміним А.В., -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Запорізької області від 16.09.2016 №18-739вих-16, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку старшого прокурора відділу прокуратури Запорізької області, починаючи з 09.12.2015, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2016 року позовні вимоги за період з 9 грудня по 17 квітня 2016 року залишено без розгляду.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено; визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ); зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років згідно довідки прокуратури Запорізької області від 16.09.2016 №18-739вих-16, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку старшого прокурора відділу прокуратури Запорізької області, починаючи з 18.04.2016, з урахуванням раніше проведених виплат у вказаний період.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України.

У травні 2017 ОСОБА_1 (в порядку глави 3 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017) направила до Верховного Суду України заву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 1 червня 2017 року відкрито провадження у справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2017 року.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) матеріали заяви передано до Верховного Суду.

У ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області та з 01.02.2003 отримує пенсію за вислугою років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

22.09.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок їй пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Запорізької області від 16.09.2016 №18-739вих-16 у зв'язку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області від 03.10.2016 №1208 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю законних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Управління щодо відмови здійснити перерахунок пенсії є протиправними, оскільки прийняття нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ призвело до звуження змісту та обсягу прав позивача та гарантій як працівника прокуратури, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону №1789-XII, який був чинним на момент призначення пенсії.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в позові, виходив з того, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратила чинність. Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Вищий адміністративний суд України погодився з позицією суду апеляційної інстанції.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_1 вважає неоднаково застосованою судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах статтю 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії). На обґрунтування заяви додано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 14 квітня, 19 травня, 6, 11 і 18 жовтня, 6 грудня 2016 року (№№ К/800/51579/15, К/800/41001/15, К/800/4090/16, К/800/11091/16, К/800/19212/16, К/800/21927/16 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а також копії постанов Верховного Суду України від 10 і 17 грудня 2013 року №21-348а13 та №21-445а13, які на думку скаржника, підтверджують невідповідності оскаржуваного судового рішення викладеному у цих постановах висновку.

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ та Закону України «Про прокуратуру» №1697-VIIІ при вирішенні спорів, пов'язаних із перерахунком пенсій, призначених за Законом України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проте, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 не містить.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

При цьому, положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» („Soering v. United Kingdom") Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» („Rees v. United Kingdom") Європейський суд з прав людини зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» (CASE OF ASMUNDSSON v. ICELAND)).

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України №1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника про невідповідність оскаржуваного судового рішення висновку, викладеному в постановах Верховного Суду України від 10 і 17 грудня 2013 року №21-348а13 та №21-445а13 щодо наявності підстав для здійснення перерахунку пенсії, оскільки на час розгляду вказаних справ був чинним Закон України №1789-ХІІ, частини 13, 18 статті 50-1якого визначали механізм проведення перерахунку пенсії. Проте, із набуттям чинності Закону №1697-VII (який не передбачає можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури) втратив чинність Закон №1789-ХІІ, а тому до спірних правовідносинах він застосуванню не підлягає.

Отже, рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому відповідно до частини першої статті 244 КАС у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

_____________________

_____________________

_____________________

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду