Справа № 826/1285/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2018 року № 826/1285/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державного підприємства "Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень "Укррефтранс"

до

Північного офісу Державної аудиторської служби України

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії ,

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» (далі – позивач) з позовом до Північного офісу Державної аудиторської служби України (далі – відповідач), в якому просить: визнати протиправними та скасувати пункти 2, 4, 7, 9 вимоги щодо усунення Державним підприємством «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» порушень законодавства, викладених у листі Північного офісу Державної аудиторської служби України від 15 грудня 2016 року №26-08-14-14/2302 «Про усунення порушень, виявлених за результатами ревізії»; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пунктом 2 вимоги №26-08-14-14/2302 від 15 грудня 2016 року безпідставно зазначено, що відбувся факт безповоротної втрати активу. Також позивач стверджує, що висновки про порушення працівниками державного підприємства Порядку ведення рекламаційної роботи у вагонному господарстві Укрзалізниці, затвердженого наказом Укрзалізниці від 18 червня 2009 року №063-ЦЗ є хибними, адже всі випадки зупинки рухомого складу в поточний ремонт з відчепленням, які включені в реєстр актів рекламацій, відбулись у вагоноремонтних підприємствах ВАТ «РЖД». Крім того, позивач повідомив, що на даний час відсутні єдині правила проведення поточного ремонту власних вагонів з відчепленням для країн СНД, затверджених Радою по залізничному транспорту держав – учасниць Співдружності, а наказ №063-ЦЗ від 18 червня 2009 року не може бути застосовано до позивача, адже він поширюється на вагони інвентарного парку, що підтверджується листом від Департаменту вагонного господарства Укрзалізниці №ЦВ-11/553 від 17 листопада 2016 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач також зазначив, що відшкодування витрат на відрядження було здійснено правомірно, а порушення у діях Укррефтрансу відсутні, а відтак вимога №26-08-14-14/2302 від 15 грудня 2016 року в частині пункту 7 підлягає скасуванню. В частині обґрунтування протиправності пункту 9 вимоги №26-08-14-14/2302 від 15 грудня 2016 року позивач повідомив, що працівниками Держаудитслужби неправильно застосовано норми Порядку відчуження об’єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06 червня 2007 року. Також позивач стверджує, що після прийняття Вишневою міською радою рішення про приватизацію квартири, підприємство зобов’язано було вжити заходи для об’єктивного відображення в обліку фінансового стану підприємства, а оскільки майно вже не перебувало в державній власності дія Порядку розгляду звернень підприємств, установ та організацій, які входять до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 03 березня 2006 року №211 на списання цього майна не поширювалась.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що Північний офіс Держаудитслужби зобов’язаний заявляти вимогу при наявності порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені під час перевірки збитки. Також, представник відповідача звернув увагу, що вимогу №26-08-14-14/2302 від 15 грудня 2016 року про усунення порушень пред’явлено позивачу, зазначаючи лише норми порушеного законодавства, виявлених у ході ревізії та не усунутих об’єктом контролю в період ревізії із зазначенням розміру завданих збитків. При цьому, не зазначаючи шляхи усунення встановлених порушень, а лише запропоновано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку та розглянути питання про притягнення працівників позивача, винних у вказаному порушенні, до встановленої Законом відповідальності.

На думку відповідача, позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок прийняття оскаржуваної вимоги, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням неявки представника відповідача, суд на підставі вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) ухвалив продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Північним офісом Держаудитслужби на виконання пункту 2.17 Плану контрольно-ревізійної роботи Держаудитслужби України на ІІІ квартал 2016 року та п.1.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Київській області на ІІІ квартал 2016 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» за період з 01 січня 2013 року по 31 травня 2016 року.

За результатами ревізії складено акт від 08 листопада 2016 року №08-30/115, який підписано посадовими особами ДП «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» 11 листопада 2016 року із запереченнями. Заперечення розглянуто та висновки на заперечення надіслано на адресу позивача листом від 12 грудня 2016 року №26-08-14-14/2192.

Загалом за результатами ревізії встановлено фінансових порушень на загальну суму 2517,98 тис. грн., у т.ч. порушень, що призвели до втрат фінансових та матеріальних ресурсів на суму 2450,74 тис.грн. та інших порушень фінансової дисципліни на суму 67,24 тис. грн.

У зв’язку з наведеним, відповідачем виставлено вимогу №26-08-14-14/2302 від 15 грудня 2016 року про усунення порушень, виявлених за результатами ревізії, якою на підставі пункту 1 частини 1 статті 8, частини 7 статті 10, частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 9 пункту 4, підпункту 16 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, пункту 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, Північний офіс Держаудитслужби вимагає:

- опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку;

- розглянути питання про притягнення працівників, якими допущено порушення, до встановленої законом відповідальності.

Позивач, вважає пункти 2, 4, 7, 9 вимоги №26-08-14-14/2302 від 15 грудня 2016 року протиправними, що і зумовило його звернення до суду з даним позовом.

Так, зазначеними пунктами в ході ревізії встановлено, що:

- в порушення частини 2 статті 193 та частини 2 статті 222 Господарського кодексу України в результаті не проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення з ТОО «BLUSPARK» простроченої дебіторської заборгованості (нарахованої та визнаної пені), пропущено термін позовної давності та підприємством втрачено право звернутись до суду для захисту своїх майнових прав, внаслідок чого Підприємством недоотримано належних надходжень на загальну суму 257024,66 грн. та втрачено боржника в зобов’язанні, тим самим відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України Підприємству нанесено матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму;

- в порушення вимог пункту 3.1, пункту 3.2 Порядку ведення рекламаційної роботи в вагонному господарстві Укрзалізниці, затвердженого наказом Укрзалізниці від 18 червня 2009 року №063-цз, в результаті не виставлення Підприємством претензій вагоноремонтним депо за неякісний ремонт рухомого складу, Підприємством понесено додаткові (зайві) витрати в сумі 1042,25 тис. грн. на усунення несправностей вагонів, відремонтованих сторонніми залізничними депо та які не витримали гарантійного терміну експлуатації протягом 1-1,54 років після останнього деповського ремонту. В той час як такі витрати по усуненню дефектів, що не пройшли гарантійного терміну, повинно нести підприємство, яким виконано неякісний ремонт, за умови своєчасного подання ДП «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» претензій відповідно до п. 3.1 Порядку ведення рекламаційної роботи в вагонному господарстві Укрзалізниці;

- в порушення пункту 6 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за №218/2658, пункту 2 Наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 25 травня 2006 року №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування», пунктів 2.1, 6.1-6.3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПАУ від 01 грудня 2000 року №614 (в період його дії до 11 березня 2016 року), частини 4 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», частини 1 статті 3, частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 1,2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, здійснено відшкодування витрат на відрядження при відсутності належного документального підтвердження – на суму 39387,16 гривень, чим підприємству завдано збитків на дану суму.

- в порушення пункту 6 Порядку відчуження об’єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року №803, при відсутності дозволу органу управління, виключено зі складу активів (списано) об’єкт основних фондів (квартиру житлову) балансовою вартістю 767615,45 грн., що перейшла у власність громадян відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 1 даного Закону встановлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пунктів 7, 10 та 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03 лютого 2016 року встановлено, що Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 вказаного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); суб'єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; вертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь (підпункт 9 пункту 4 Положення № 43).

Відповідно до пункту 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 7 Положення №43, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550. (далі - Порядок № 550).

Пунктом 2 Порядку № 550 визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно пункту 46 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: зокрема звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Органи державного фінансового контролю здійснюють контроль за усуненням об'єктами контролю порушень законодавства за результатами аналізу їх зворотного інформування про вжиті заходи, а також під час наступних ревізій цих об'єктів контролю, систематично вивчають матеріали ревізій і на підставі їх узагальнення вносять відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо перегляду нормативно-правових актів, усунення причин і умов, що сприяли порушенням законодавства. (пункт 52 Порядку № 550).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Як вбачається зі змісту вимоги Північного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень, виявлених за результатами ревізії», викладених у листі від 15 грудня 2016 року №26-08-14-14/2302, орган фінансового контролю вимагає опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства у встановленому законодавством порядку.

При цьому, виявлені порушення стосуються фінансових порушень, а саме – втрат фінансових та матеріальних ресурсів на суму 2450,74 тис.грн., при цьому сума втрат в оскаржуваних пунктах вимоги становить 1065,07 тис. грн.

Суд зазначає, що відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю та їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З урахування викладеного, суд зазначає, що органи державного фінансового контролю мають право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Аналізуючи зміст оскаржуваних пунктів вимоги Північного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень, виявлених за результатами ревізії», викладених у листі від 15 грудня 2016 року №26-08-14-14/2302 та співставляючи їх зі змістом наведених вище положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимога щодо вжиття заходів щодо приведення у відповідність порушень, що стосуються втрат матеріальних та фінансових ресурсів у сумі 1065,07 тис. грн., носить рекомендаційний характер та не є обов'язковою для виконання позивачем.

Законність та правильність обчислення розміру визначення збитків, зазначених у цій частині може бути предметом перевірки у судовому порядку тільки за позовом органу державного фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року № 21-63а14, 20 січня 2015 року у справі № 21-603а14, 27 січня 2015 року у справі № 21-436а14, висновки яких мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Український державний центр залізничних рефрижераторних перевезень «Укррефтранс» відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук