Справа № 819/1424/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 рокуЛьвів№ 876/10813/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Копанишин Х.В.

позивач: не зявився,

відповідач: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року (суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст постанови виготовлено 04 липня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2016 року позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області та просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 01 липня 2016 року №160537-13 та від 09 червня 2016 року №91012-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі Закон № 71-VIII) 27 січня 2015 року Тернопільська міська рада прийняла рішення № 6/55/13 «Про внесення змін до рішення від 05 січня 2011 року № 6/4/3 «Про місцеві податки і збори». Зазначеним рішенням на 2015 рік визначено платників податку, обєкти оподаткування, базу оподаткування, ставку податку, податковий період, строк та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку та інше.

На підставі зазначеного рішення Тернопільська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області винесла оскаржені податкові повідомлення-рішення. Винесені відповідачем зазначені податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) зміни до будь - яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Водночас, частиною третьою ст. 27 Бюджетного кодексу України визначено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, оскільки рішення Тернопільської міської ради № 6/55/13 прийняте 27 січня 2015 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, а тому відповідач безпідставно виніс оскаржені податкові повідомлення-рішення.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 01 липня 2016 року №160537-13 та від 09 червня 2016 року №91012-13. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 102 (одна тисяча сто дві) гривні 42 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Тернопільська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області, вважає дану постанову прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував прямі норми Конституції України щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати місцеві податки і збори відповідно до закону. Спеціальними нормами Податкового кодексу України рекомендовано органам місцевого самоврядування прийняти рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно. Апелянт вважає, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі та вимоги ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких Тернопільська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області, приймаючи рішення про нарахування податку на нерухоме майно ОСОБА_1 діяла відповідно до чинного законодавства України на той момент та чинного на той час рішення Тернопільської міської ради від 27 січня 2015 року №6/55/13, відповідно до своїх повноважень та у спосіб визначений Законом.

29 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та надав їм належної правової оцінки на підставі законодавства, що підлягало застосуванню до спірних відносин. Просить апеляційну скаргу Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року - без змін.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на виконання Закону № 71-VIII 27 січня 2015 року Тернопільська міська рада прийняла рішення № 6/55/13 «Про внесення змін до рішення від 05 січня 2011 року № 6/4/3 «Про місцеві податки і збори».

Зазначеним рішенням на 2015 рік встановлено, що база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості у м. Тернополі на 70 кв. метрів.

Ставка податку для обєктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлена зазначеним рішенням у розмірі 1 відсотка мінімальної заробітної плати, визначеної законом на 01 січня 2015 року, або 12,18 грн..

Згідно бази даних ГУ ДФС у Тернопільській області у позивача у власності рахується квартира АДРЕСА_1, загальною площею 302,2 квадратних метри, а також нежитлове приміщення № 39а по вулиці Білецька, будинок 3, загальною площею 79,2 квадратних метри.

На підставі зазначеного рішення Тернопільська об'єднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області винесла наступні податкові повідомлення рішення форми «Ф»:

- № 91012-13 від 09 червня 2016 року, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 2828,20 грн.;

- № 160537-13 від 01 липня 2016 року, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 964,66 грн.

Не погоджуючись із оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки п. 1, 2,5 рішення Тернопільської міської ради №6/55/13 від 27 січня 2015 року «Про внесення змін до рішення №6/4/3 від 05 січня 2011 року «Про місцеві податки і збори» визнано протиправним та скасовано, як таке, що прийняте всупереч вимог ПК України, отже відповідач безпідставно виніс оскаржені податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов'язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України запроваджено новий податок - податок на майно.

Згідно з п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пп. 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України передбачено, що обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп. 266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобовязання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Податковим кодексом України, зокрема статтею 8, передбачені загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3 цієї статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України (стаття 12 ПК України).

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях.

Як передбачено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі, норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі із листа ГУ ДФС у Тернопільській області від 28 вересня 2016 року № 325/6/19-00-13-01-16/8894, що оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідач виніс на підставі рішення Тернопільської міської ради від 27 січня 2015 року № 6/55/13 «Про внесення змін до рішення від 05 січня 2011 року № 6/4/3 «Про місцеві податки і збори».

Проте, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2017 року у справі № 607/12788/16-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі № 876/4673/17, визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2 та 5 рішення Тернопільської міської ради від 27 січня 2015 року № 6/55/13 «Про внесення змін до рішення від 05 січня 2011 року № 6/4/3 «Про місцеві податки і збори», оскільки прийняте всупереч ПК України, зазначена постанова набрала законної сили.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки п. 1, 2, 5 рішення Тернопільської міської ради №6/55/13 від 27 січня 2015 року «Про внесення змін до рішення №6/4/3 від 05 січня 2011 року «Про місцеві податки і збори» визнано протиправним та скасовано, як таке, що прийняте всупереч вимог ПК України, а підставою для винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень слугувало саме дане рішення міської ради, отже відповідач безпідставно виніс оскаржені податкові повідомлення-рішення, а тому вони підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст.229, ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі №819/1424/16 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 02.05.2018 року.