Справа № 201/16741/16-а (2-а/201/1164/2016)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2018 року

Київ

справа №201/16741/16-а (2-а/201/1164/2016)

адміністративне провадження №К/9901/32218/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Богданенка І.Ю., Уханенка С.А., Дадим Ю.М. від 13.06.2017 у справі №201/16741/16-а (2-а/201/1164/2016) за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі - Центральне ОУПФУ в м. Дніпрі), в якому з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язати останнього призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 28 вересня 2016 року у відсотковому розрахунку від заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобов'язано Центральне ОУПФУ в м. Дніпрі призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2016 року у розмірі, встановленому законом, з урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року №18-17вих16. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції розглядаючи справу, неправомірно вийшов за межі позовних вимог та змінив предмет спору на власний розсуд, перебравши на себе повноваження органу Пенсійного фонду. Вказує, що на даний час право позивача не захищене, а спір по суті не розглянутий, оскільки відповідач відмовив йому у призначенні пенсії за відсутності законодавчих підстав, а не через відсутність необхідного трудового стажу.

У запереченнях на касаційну скаргу Центральне ОУПФУ в м. Дніпрі просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 28 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою та документами для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

04 жовтня 2016 року відповідач прийняв рішення про відмову у задоволенні заяви позивача та призначенні пенсії за вислугою років з посиланням на те, що п. 5 прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ визначено, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

Позивач вважав, що набув право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р., оскільки такий діяв на час прийняття його на роботу в органи прокуратури та вподальшому під час виконання ним обов"язків на відповідних посадах. Крім того, вказана стаття в цій редакції розповсюджує на нього найширші гарантії соціального захисту від держави, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що для захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", оскільки має необхідний для цього стаж роботи.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявний у позивача стаж не дає права на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Проте, суд апеляційної інстанції переглядаючи справу, вищенаведених вимог закону не врахував, та всупереч вимог ст. 159 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом) належним чином не перевірив та не з'ясував, чи захищені права позивача і яким чином вони підлягають захисту, чи вирішено спір по суті позовних вимог із врахуванням обставин, що позивач оскаржував відмову Центрального ОУПФУ в м. Дніпрі у призначенні пенсії з посиланням на п. 5 прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ, а не відмову у зарахуванні стажу роботи для призначення пенсії за вислугою років Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду