Справа № 808/348/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 квітня 2018 року (13 год. 20 хв.)Справа № 808/348/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Конишевої О.В.

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Крат Є.О., Нечет О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Василівської міської ради Запорізької області (71600, Запорізька область, м. Василівка, бул. Центральний, 1)

про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Василівської міської ради Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати незаконною бездіяльність Василівської міської ради Василівського району Запорізької області щодо неприйняття рішення за заявою позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в АДРЕСА_1 подарованої позивачу за Договором дарування від 19 серпня 1998 року в межах, які встановлені згідно з планом обміру земельної ділянки, виданого, органом землеустрою Василівської міської Ради народних депутатів Запорізької області 21 червня 1995 року;

зобов'язати Василівську міську раду Запорізької області на черговому засіданні сесії розгляну заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в АДРЕСА_1 подарованої позивачу за Договором дарування від 19 серпня 1998 року в межах, як встановлені згідно з планом обміру земельної ділянки, виданого, органом землеустрою Василівської міської Ради народних депутатів Запорізької області 21 червня 1995 року, з винесенням відповідного рішення про задоволення або відмову у задоволені заяви.

Позивач у судовому засіданні та у письмових поясненнях зазначає про те, що вона є власником земельної ділянки на підставі договору дарування, бажає оформити земельну ділянку, при цьому не погоджується із площею земельної ділянки, неодноразово зверталася з цією проблемою до різних суб'єктів владних повноважень, в тому числі до відповідача. Вважає, що відповідач відмовляє позивачу у реалізації її права на належне документальне оформлення подарованої земельної ділянки. Зазначає, що відповідач не виносить на розгляд сесії відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в АДРЕСА_1 У судовому засіданні 23.04.2018 позивач позов підтримала, позовну заяву просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.04.2018 проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що Василівська міська рада не має правових підстав для надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, оскільки чинним земельним законодавством не передбачає надання органами місцевого самоврядування дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо земель які є приватною власністю фізичних осіб . В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

05.02.2018 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 15.02.2018.

Ухвалою суду від 15.02.2018 відкладено підготовче засідання у справі на 19.03.2018.

Ухвалою суду від 19.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.04.2018.

Ухвалою суду від 11.04.2018 відкладено розгляд справи на 23.04.2018.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за Договором дарування від 19 серпня 1998 року ОСОБА_4 подарував а ОСОБА_1 (позивач) прийняла у дар земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0.10 га для обслуговування житлового будинку. На підставі договору дарування ОСОБА_1 одержала Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 26.11.1998. Рішенням Василівського районного суду від 11.02.2011 року зазначений державний акт на право приватної власності на землю було скасовано. Апеляційний суд Запорізької області від 11.10.2011 року відхилив апеляційну скаргу на рішення Василівського районного суду і залишив його без змін. Однак, договір дарування, який був підставою для видачі державного акту на право власності на землю, скасований не був.

Позивач неодноразово зверталася до різних державних органів та органів місцевого самоврядування зі зверненнями, на які були позивачем отримані відповіді (Василівська міська рада від 21.07.2010, 31.05.2016; Головне управління Держкомзему у Запорізькій області від 24.03.2011, 24.12.2012; Головне управління Держземагенства у Запорізькій області від 22.05.2013; Василівський відділ інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у Запорізькій області від 18.08.2009; Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 17.06.20016 та Держгеокадастр від 20.05.2016; Запорізізька регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 30.04.2005; Запорізька обласної адміністрації від 08.07.2015) та з яких вбачається наступне. Позивач вважає, що має право на оформлення земельної ділянки площею 0,11 га, посилаючись на те, що її чоловік мав у користуванні саме такий розмір земельної ділянки. У 1995 році ОСОБА_4 (чоловік) отримав державний акт на право власності площею 0,10 га, решту землі у власність не оформлював.

На пропозицію оформлення земельної ділянки у власність шляхом замовлення технічної документації відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), позивач і у судовому засіданні пояснила, що не погоджується з площею земельної ділянки.

З аналізу наданих позивачем відповідей вбачається, що позивач з питанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в АДРЕСА_1 не зверталася. Звернення стосувалися незгоди щодо межі земельної ділянки позивача та сусідньої земельної ділянки.

Крім того, суд зазначає, що неодноразово у відповідях зазначалося про те, що земельна ділянка була оформлена у власність чоловіком, а договір дарування не скасований, та було роз'яснено порядок оформлення земельної ділянки позивача.

Відповідно до пункту б ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 ст.122 Земельного Кодекс України сільські , селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» землями комунальної власності відповідної територіальної громади вважаються:

а)земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі , споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади ;

які перебувають у постійному користування органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ , організацій;

б)всі інші землі розташовані в межах відповідних населених пунктів крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,10 га із земель житлової забудови не відноситься до земель комунальної власності міської ради а є земельною ділянкою приватної власності. Тому, виходячи з вимог ст. 12, 122 Земельного кодексу України, пункту 3 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» міська рада не має повноважень щодо розпорядження землями приватної власності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що для надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою не має правових підстав і чинне земельне законодавство не передбачає надання органами місцевого самоврядування дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо земель які є приватною власністю фізичних осіб.

Відповідно до ст.50 Закону «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до п.4 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.

Відповідно до Перехідних та Прикінцевих положень Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Також Перехідними та Прикінцевими положеннями Закону України « Про державний земельний кадастр» встановлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

Відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами.

У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсними межами; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Також п.12 ст.79-1 Земельного кодексу України встановлено, що межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того,ст.55 Закону України « Про землеустрій» встановлено , що якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Як вже встановлено судом, земельна ділянка була оформлена у власність на ОСОБА_4, який її подарував позивачу 19.01.1998, договір дарування не скасований, тобто для розроблення проекту землеустрою законних підстав не має. Крім того, доказів що позивач зверталася з заявою для розроблення проекту землеустрою до відповідача, суду надано не було. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що такої заяви не надходило та пояснив, що в даному випадку розроблення проекту землеустрою не потрібне, а потрібно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З пояснень позивача та наданих до матеріалів справи документів зрозуміло, що позивач не погоджується з площею земельної ділянки, а ні з відмовою відповідача у розробленні проекту землеустрою, це свідчить про те, що позивачем вибраний не вірний спосіб захисту.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог ст.139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Василівської міської ради Запорізької області (71600, Запорізька область, м. Василівка, бул. Центральний, 1, ) про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 03.05.2018.

Суддя (підпис) О.В.Конишева

Рішення не набрало законної сили.

Суддя О.В.Конишева