Справа № 821/491/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/491/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 25.12.2017р. №48970-1301, №48968-1301 та 48969-1301.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 11 лютого 2005 року є орендарем земельної ділянки площею 30,6 га, яку вона орендує строком на 45 років для ведення фермерського господарства з орендною платою у розмірі земельного податку. 15 лютого 2005 року позивач створила фермерське господарство "ІНВО", за статутом до фермерського господарства увійшла вказана земельна ділянка. За 2015-2017 роки фермерське господарство подавало до податкового органу декларації з плати за землю з сумою річної плати 909,93 грн за 2015 рік та по 1091,92 грн для 2016 року та 2017 року. Оскільки розмір орендної плати за змелю встановлюється в договорі оренди, то і нарахування такої плати за 2015-2017 роки податковим органом у розмірі більшому за розмір земельного податку є протиправним та неправомірним. Крім того, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення 25.12.2017р. №48970-1301, №48968-1301 та 48969-1301 є протиправними, оскільки орендна плата сплачувалась фермерським господарством "ІНВО", а відповідач оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями намагається примусити позивача двічі сплатити орендну плату за договором оренди землі. Враховуючи викладені обставини, позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню вищевказані податкові повідомлення-рішення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що ГУ ДФС у Херсонській області не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (в редакції чинній в 2015-2016 роках). Крім того, орендна плата має сплачуватись орендарем. Оскільки орендарем за договором оренди землі є ОСОБА_1, яка не сплачує орендну плату, контролюючим органом прийняті оспорювані податкові повідомленн-рішення. З огляду на викладене відповідач вважає позов необґрунтованим.

Ухвалою від 15.03.2018р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено провадження за правилами спрощеного позовного провадження на 11.04.2018р.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.04.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача заперечила проти позову та просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Судом була оголошена перерва в судовому засіданні до 25.04.2018р. для надання часу представникам сторін надати додаткові документи.

25 квітня 2018р. представниками сторін надані до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі яких судом постановлена ухвала про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов до наступного.

11 лютого 2005 року між Бериславською районною державною адміністрацією Херсонської області та громадянкою ОСОБА_1 укладено договір оренди землі. Об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 30,6 га із земель запасу Ольгівської сільської ради, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 319586,64 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі податку на землю. Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

15 лютого 2005 року зареєстроване фермерське господарство "ІНВО" головою якого є позивач.

Згідно п.5.4 Статуту ФГ "ІНВО" орендована позивачем земельна ділянка входить в землі фермерського господарства.

20 червня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області на адресу відповідача направлено лист №21-0.63-4936/2-17 "Про надання інформації", в додатку до якого зазначено, що договір оренди зареєстрований за гр. ОСОБА_1, зміни до договору оренди зміни орендаря з громадянина на ФГ не вносились. Розмір нормативної грошової оцінки землі за відповідним договором оренди становить: 2015 рік - 909976,87 грн., 2016 рік - 1091972,24 грн., 2017 рік - 1091972,24 грн.

Враховуючи, що позивач сплату за оренду земельної ділянки не проводив податковий орган звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з метою встановлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та керуючись нормами ПК України самостійно визначив позивачу податкові зобов'язання за період 2015-2017 роки податковими повідомленнями-рішеннями від 25.12.2017р.:

- №48969-1301 за 2015 податковий період в розмірі 27294,74 грн.;

- №48968-1301 за 2016 податковий період в розмірі 32753,66 грн.;

- №48970-1301 - за 2017 податковий період в розмірі 3821,90 грн.

Позивач вважає, що сплата орендної плати відбувалась фермерським господарством, а тому у неї, як громадянки, відсутній обов'язок зі сплати орендної плати, тому вищевказані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1. ст.. 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до положень ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Підпунктом 288.5.1 ст.285 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Також стаття 289 Податкового кодексу України встановлює порядок індексація нормативної грошової оцінки земель, зокрема, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності змін до Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ста ті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, викладеної в листі №№21-0.63-4936/2-17 від 20.06.2017 року, площа земельної ділянки, наданої в оренду позивачу становить 30,6 га, а нормативна грошова оцінка цієї землі становить станом на 01.01.2015 року - 909976,87 грн, станом на 01.01.2016 року - 1091972,24 грн., станом на 01.01.2017 року - 1091972,24 грн.

В редакції ПК України, яка діяла з 01.01.2017 року пп.288.5.1. п.288.5 ст.288 викладено наступним чином "Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території".

23 січня 2017 року рішенням Ольгівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 12 сесії 07 скликання "Про затвердження ставок земельного податку на території Ольгівської сільської ради" №90 ставка земельного податку для земель сільськогосподарського призначення встановлена на рівні 0,35% від нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003р. № 973-IV зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 973) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (ст. 8 Закону № 973).

Фермерські господарства, у власності яких є земельні ділянки, надані їм для ведення фермерського господарства відповідно до закону, зобов'язані, зокрема, забезпечувати використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням і сплачувати податки та збори (ст. 15 Закону № 973).

Судом встановлено, що фермерське господарство створене на 4 дні пізніше ніж укладено договір оренди земельної ділянки між позивачем та Бериславською районною державною адміністрацією Херсонської області, а тому для набуття права оренди на таку земельну ділянку саме фермерським господарством "ІНВО" у відповідний договір повинні були вноситись зміни.

Суд звертає увагу, що згідно умов договору оренди землі від 11.02.2005р. договір оренди не дає орендарю права на передачу земельної ділянки в суборенду без письмової згоди орендодавця.

З урахуванням вищевикладеного орендарем земельної ділянки є ОСОБА_1, а тому посилання на сплату орендної плати іншим платником податків, а саме Фермерським господарством "ІНВО" є помилковим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Оскільки платником орендної плати є орендар земельної ділянки, то фізична особа (громадянин), що уклала договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, сплачує орендну плату за вказану земельну ділянку.

Юридична особа - фермерське господарство має право використовувати земельну ділянку державної або комунальної власності, яка надана в оренду фізичній особі - засновнику юридичної особи для ведення фермерського господарства.

На підставі вищевикладеного, фермерське господарство може бути платником орендної плати тільки після приведення свого права землекористування у відповідність до діючого законодавства.

Фактично позивач визнала, що вона не сплачувала зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб, оскільки орендну плату сплачувало фермерське господарство так як земельна ділянка перебуває у користуванні останнього, тому у неї відсутній обов'язок сплачувати орендну плату. Суд вважає, що вказані доводи позивача є наслідком помилкового тлумачення ним норм податкового законодавства.

Оскільки платником орендної плати є орендар земельної ділянки, то фізична особа (громадянин), що уклала договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, сплачує орендну плату за вказану земельну ділянку.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу (п. 287.5 ст.287 ПК України).

Враховуючи викладене, суд встановив, що позивач не сплатила належну суму орендної плати з фізичних осіб, в зв'язку з чим контролюючий орган визначив грошові зобов'язання шляхом винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, за 2015 рік позивач повинен був сплатити орендну плату з фізичних осіб в розмірі 27294,73 грн., за 2016 рік позивач повинен був сплатити орендну плату з фізичних осіб в розмірі 32753,29 грн., за 2017 рік позивач повинен був сплатити орендну плату з фізичних осіб в розмірі 3821,90 грн.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України вадміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, обґрунтував правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 25.12.2017р. №48970-1301, №48968-1301 та 48969-1301 належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 8.3.13