Справа № 813/3082/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3082/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за

позовом Приватного акціонерного товариства Львівського електролампового заводу «Іскра», представник - Свелеба Г.М., Хамуляк О.Б.
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, представник - Звір Р.П.
про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство Львівський електроламповий завод «Іскра» звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 29.08.2017, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 6253321,50 грн., з яких за податковими зобов'язаннями - 4168881,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2084440,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає помилковими, зазначені в акті перевірки, висновки відповідача про:

- заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість за жовтень 2016 року на суму 4 166 145грн. по операціях з продажу основних засобів:

1. Газопроводу ГРС «Винники» нижче балансової (залишкової) вартості по бухгалтерському обліку ТОВ «Спектргаз» на суму ПДВ 2880800,00 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів: жовтень 2016р. на суму 2880800,00 грн.

2. Двохстадійного газогенератора вугілля Q2600 №1, ін. № П; двохстадійного газифікатора вугілля з 37 трубним вловлювачем мазуту №2 ін. № 0П нижче балансової (залишкової) вартості по бухгалтерському обліку ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал» на суму ПДВ 1285345,00 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів: жовтень 2016 року на суму 1285345,00 грн.

- завищення податкового кредиту на суму 128720,00 грн., в тому числі в розрізі податкових періодів: лютий 2015 в сумі 29605,00 грн.; березень 2015 в сумі 47834,00 грн.; квітень 2015 в сумі 18675,00 грн.; травень 2015 в сумі 29870,00 грн. квітень 2016 в сумі 2736,00 грн. Зокрема:

1. ПП Центр - 125 984,00 грн.

2. ТОВ «Прем'єр Папір» - 2735,78 грн.

Відповідач не взяв до уваги той факт, що вказаний газопровід, починаючи з 2014 року в оренді ПАТ «Львівгаз» не перебуває і розподіл природного газу його споживачам через нього не здійснюється, оскільки ПАТ «Львівгаз» проклав власний газопровід у місці пролягання газопроводу позивача і перепідключив до нього усіх своїх споживачів.

Тому, жодного прибутку від розподілу природного газу з 2014 року позивач не отримує. Починаючи з 2016 року, через вказаний газопровід здійснюється постачання та розподіл природного газу виключно для власних потреб позивача.

Вказана вище обставина суттєво зменшила корисність газопроводу ГРС «Винники» і фактично зробила його нерентабельним.

В зв'язку з цим, оскільки станом на 01.10.2016 року суттєво знизилась ринкова та балансова вартість газопроводу, то позивач зобов'язаний був провести оцінку корисності і вказати при продажу його дійсну справедливу вартість, як цього вимагає п. 4 П(С)БО 7).

Зазначивши в Акті перевірки про заниження чистої вартості реалізації газопроводу ВТ ГРС «Винники», двохстадійного газогенератора вугілля та двохстадійного газифікатора вугілля, відповідач також не взяв до уваги висновки та звіти про оцінку даних об'єктів станом на 01.10.2016р, виконані суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Ар Джі Сателіт. Згідно вказаних документів:

- ринкова вартість газопроводу ВТ ГРС «Винники» станом на 01.10.2016 року склала 3942000 грн., а позивачем 27.10.2016 року продано за 5012695,10 грн., що більше ніж ринкова вартість;

- ринкова вартість двохстадійного газогенератора вугілля та двохстадійного газифікатора вугілля станом на 01.10.16р. склала 1522200 грн. та 1437000 грн. відповідно, а позивачем 27.10.2016 року продано за 1580000 та 1520000 грн. відповідно, що більше ніж ринкова вартість.

Отже, позивачем правомірно прийнято рішення провести аналіз ознак можливого зменшення корисності активів, зокрема газопроводу ВТ ГРС «Винники», двохстадійного газогенератора вугілля; двохстадійного газифікатора вугілля станом на 01.10.2016р., належно проведено та відображено в обліку оцінку ознак зменшення корисності активів з дотриманням всіх вимог П(С)БО №28 та П(С)БО №7, а також правомірно відображено чисту вартість реалізації та дохід від вибуття основних засобів по операціях з продажу у 2016р. газопроводу ВТ ГРС «Винники» ТОВ «Спектргаз» та двохстадійного газогенератора вугілля, двохстадійного газифікатора вугілля ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал».

На думку позивача ним згідно п. 188.1. ст. 188 ПК України, правомірно здійснено продаж необоротних активів (газопровід ВТ ГРС «Винники», двохстадійний газогенератор вугілля; двохстадійний газифікатор вугілля) у жовтні 2016р. за справедливою вартістю, що перевищує їх балансову вартість на початок звітного періоду і виходячи з неї правильно визначено базу оподаткування з податку на додану вартість.

Позивач також не погоджується з висновком Відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за квітень 2016 в сумі 2 736,00 грн. по операціям з контрагентом ТОВ «Прем'єр Папір».

Відповідач безпідставно та необґрунтовано зазначив в акті перевірки, що господарські операції позивача з ТОВ «Прем'єр Папір» не мали реального товарного характеру, оскільки у позивача наявні всі первинні документи, які згідно ПК України є необхідними для формування податкового кредиту.

Між позивачем та ТОВ «Прем'єр Папір» укладено договір купівлі-продажу № 03-09-14 від 03.09.2014 року, відповідно до умов якого в період квітень 2016 року позивач придбав папір офсетний, про що були оформлені первинні документи: видаткові накладні, податкові накладні, журнали обліку завозу товарно-матеріальних цінностей.

Отримання товару від ТОВ «Прем'єр Папір» відбулось за довіреністю, виданою менеджеру ВП ЗКВ Бакуті О.В. Оплата здійснювалась у безготівковій формі. За фактом отримання паперу офсетного складена накладна на прихід № ЛВ-0000077 від 11 квітня 2016 року. В подальшому папір офсетний у повній кількості переданий на виробництво, що підтверджується лімітною картою на квітень 2016 року. Вказаний папір позивач використовує у своїй господарській діяльності, для виготовлення різноманітної бланкової продукції та етикеток на коробки для упакування лампи, колби та іншої продукції згідно замовлень.

Отже, на думку позивача ним вірно задекларовано податкове зобов'язання та податковий кредит з податку на додану вартість за обревізований період, не занизивши податкові зобов'язання на суму 4166145 грн. та не завищивши податковий кредит на суму 128720 грн. Оскільки позивач не занижував податкові зобов'язання та не завищував податковий кредит, тому донарахування відповідачем 2084440,50 грн. штрафних санкцій також є неправомірним.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали суду додаткові докази та пояснення, просили позов задоволити повністю.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1., п. 44.3. ст. 44, п. 188.1. ст. 188, п. 198.1., п. 198.2., 198.3., 198.6. 198 ПК України, внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті що бюджету. Відповідач вважає безпідставними висновки позивача про зменшення корисності газопроводу ВТ ГРС «Винники» ТОВ «Спектргаз» на суму 14485278,90 грн. Також відповідач встановив заниження позивачем чистої вартості реалізації двохстадійного генератора вугілля, двохстадійного газифікатора вугілля ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал» на суму 6426727 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, надав суду додаткові докази та пояснення, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що розгляд справи неодноразово відкладався в тому числі і для подання сторонами додаткових доказів.

Судом встановлені наступні обставини:

13.05.2017 року відповідачем проведена планова виїзна перевірка ПрАТ «ЛЕЗ «Іскра» з питань, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, передбачених ПК України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи державної фіскальної служби, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2015 по 27.03.2017. За результатами якої складено акт за №80/28-10-48-14/00214244.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1., п. 44.3. ст. 44, п. 188.1. ст. 188, п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 ПК України, у звязку з чим занижено податок на додану вартість на суму 4294865 грн.;

29.08.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі акта від 13.05.2017 року за №80/28-10-48-14/00214244 встановлено порушення - п. 44.1., п. 44.3. ст. 44, п. 188.1. ст. 188, п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість: за податковим зобов'язанням 4168881,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2084440,50 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що спірне рішення відповідача про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивачем на його думку правомірно здійснено продаж необоротних активів (газопровід ВТ ГРС «Винники», двохстадійний газогенератор вугілля; двохстадійний газифікатор вугілля) у жовтні 2016 року за справедливою вартістю, що перевищує їх балансову вартість на початок звітного періоду і виходячи з неї правильно визначено базу оподаткування з податку на додану вартість, а також господарські операції позивача з ТОВ «Прем'єр Папір» мали реальний товарний характер.

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджуються наявними у справі доказами, на підставі яких судом встановлено наявність/відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом враховуються аргументи позивача з наступних підстав:

Позивач, як продавець та ТОВ «Спектргаз», як покупець підписали договір купівлі-продажу від 20.08.2014 №060914/0703, згідно якого продавець передає покупцю газопровід високого тиску ПАТ «ЛЕЗ «Іскра» - ГРС «Винники», станцію катодного захисту м. Винники та станцію катодного захисту на хуторі «Горішній».

Додатковою угодою до вказаного договору від 01.09.2014 передбачено, що продавець (позивач) здійснюватиме обслуговування майна, що передається за договором, до моменту отримання покупцем ліцензії на здійснення розподілу природного газу, газу (метану) вугільних родовищ.

26.05.2016 року ТОВ «Спектргаз» отримало ліцензію на здійснення розподілу природного газу, газу (метану) вугільних родовищ.

Згідно договору поставки від 08.08.2016 №0908/16-01 позивач, як постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця (ТОВ «Спектргаз»), зокрема, газопровід високого тиску ПАТ «ЛЕЗ «Іскра» - ГРС «Винники», станцію катодного захисту м.Винники та станцію катодного захисту на хуторі «Горішній».

29.09.2016 року позивач підписав договір з ТОВ «АР ДЖІ САТЕЛЛІТ» №160928/05 щодо проведення незалежної оцінки нерухомого майна, зокрема, газопроводу ВТ ГРС «Винники» ТзОВ «Спектргаз», двухстадійного генератора вугілля, двухстадійного газифікатора вугілля ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал». За результатами проведеної оцінки первісна балансова вартість газопроводу ВТ ГРС «Винники» ТОВ «Спектргаз» становила 19497938 грн., а залишкова балансова вартість після зменшення його корисності становить 4931417,69 грн.

Позивач, як продавець та ТОВ «Спектргаз», як покупець уклали договір купівлі-продажу від 10.10.2016 №2911161/0703, згідно якого продавець передає покупцю газопровід високого тиску ПАТ «ЛЕЗ «Іскра» - ГРС «Винники», станцію катодного захисту м. Винники, станцію катодного захисту на хуторі «Горішній», станцію катодного захисту в м. Винники вул. Стрілецька, станцію катодного захисту в с. Бережани. Ціна товару становить 6239325,40грн.

Позивач провів розрахунок витрат від зменшення корисності активу, згідно якого сума витрат від зменшення корисності устаткування на 01.10.2016 становить 14485827,91 грн. Відповідно у бухгалтерському обліку позивач відобразив зменшення корисності активів відповідно до П(СБ)О 28 на цю ж суму. Також позивач в бухгалтерському обліку відобразив зменшення корисності активів (двохстадійного генератора вугілля, двохстадійного газифікатора вугілля ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал») на суму 6443536,61 грн. згідно розрахунку втрат від зменшення корисності активу від 01.10.2016 року.

Згідно п. 4 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» втрати від зменшення корисності - сума, на яку балансова (залишкова) вартість активу перевищує суму його очікуваного відшкодування.

Згідно п.6 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» про зменшення корисності активів можуть свідчити, зокрема, такі ознаки:

6.1. зменшення ринкової вартості активу протягом звітного періоду на суттєво більшу величину, ніж очікувалось;

6.2. застаріння або фізичне пошкодження активу;

6.3. суттєві негативні зміни в технологічному, ринковому, економічному або правовому середовищі, у якому діє підприємство, що відбулися протягом звітного періоду або очікувані найближчим часом;

6.4. збільшення протягом звітного періоду ринкових ставок відсотка або інших ринкових ставок доходу від інвестицій, яке може вплинути на ставку дисконту і суттєво зменшити суму очікуваного відшкодування активу;

6.5. перевищення балансової вартості чистих активів підприємства над їх ринковою вартістю;

6.6. суттєві зміни способу використання активу протягом звітного періоду або такі очікувані зміни в наступному періоді, які негативно впливають на діяльність підприємства;

6.7. інші свідчення того, що ефективність активу є або буде гіршою, ніж очікувалось.

Згідно п. 5 П(С)БО №28 Зменшення корисності активів, передбачено обов'язок підприємства провести на дату річного балансу оцінку ознак можливого зменшення корисності активів, однак ні П(С)БО №28, ні ПК України не містять обмежень щодо проведення підприємством зменшення корисності власних активів на дату іншу, ніж дата річного балансу.

Відповідно висновок відповідача зазначений в акті перевірки, про те що позивачем на дату річного балансу не визначено суму очікуваного відшкодування гудвілу газопроводу, газифікатора та газогенератора, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на дату річного балансу підприємство вже не володіло вище вказаними активами.

Судом враховуються аргументи позивача та не враховуються заперечення відповідача про наявність ознак, які можуть свідчити про зменшення корисності активів, а саме:

Згідно п.6.3 П(С)БО 28: діяльність з розподілу природного газу газопроводом підлягає ліцензуванню, що істотно зменшує коло потенційних покупців. До газопроводу позивача раніше було підключено ряд споживачів, проте ПАТ «Львівгаз» проклав власний газопровід у місці пролягання газопроводу позивача і перепідключив до нього усіх своїх споживачів;

Згідно п.6.7 П(С)БО 28: відповідно до правил безпеки системи газопостачання НПАОП №0.00-1.76-15 для обслуговування газопроводу необхідно мати спеціально навчений персонал, без якого позивач не може використовувати газопровід високого тиску власними силами.

Суд також звертає увагу на те, що на послуги з розподілу природного газу комісією НКРЄКП встановлено тариф 107,8 грн./тис.куб.м (Постанова НКРЄКП №850 від 26.05.16), що суттєво нижче від економічно обґрунтованих витрат підприємства, так само як і тарифу ПАТ «Львівгаз» в сумі 725,90грн. на цей же газопровід - нижче в 6 разів.

Обґрунтовуючи відсутність ознак для зменшення корисності вказаних активів відповідач зазначав в акті перевірки про те, що в актах введення в експлуатацію цих активів: відсутнє старіння або фізичне пошкодження активів та не встановлено, що ефективність активу є або буде гіршою, ніж очікувалось.

Суд враховує, що чинним законодавством не передбачено обов'язку підприємства в момент введення в експлуатацію активів здійснювати аналіз ознак зменшення корисності активів, тому оцінка зменшення корисності активі в момент введення їх в експлуатацію позивачем не проводилась.

Згідно наказу №1/358/01-5 від 10.02.2011 року на комісію з введення в експлуатацію об'єктів не покладено такого ні обов'язку, ні завдання, а також Типова форма №03-1 Акту введення в експлуатацію основних засобів, що затверджена наказом Мінстату України №352 від 29.12.1995 не передбачає вказувати в акті параметри оцінки зменшення корисності активів.

Відповідно, розрахунок втрат від зменшення корисності активу виконано позивачем відповідно до Додатку 1 до П(С)БО 28 Зменшення корисності активів «Приклад визначення суми очікуваного відшкодування активу та втрат від зменшення його корисності».

Згідно п. 31 П(С)БО 7 «Основні засоби» втрати від зменшення корисності об'єктів основних засобів включаються до складу витрат звітного періоду, що відображено в обліку підприємства.

В обґрунтування відсутності ознак для зменшення корисності активів відповідач також наводить аналіз використання газопроводу ГРС «Винники» у 2013 році в якості об'єкта оренди ПАТ «Львівгаз», коли були підключені всі споживачі вказаного підприємства.

Проте, відповідач не взяв до уваги той факт, що вказаний газопровід, починаючи з 2014 року в оренді ПАТ «Львівгаз» не перебуває і розподіл природного газу його споживачам через нього не здійснюється, оскільки ПАТ «Львівгаз» проклав власний газопровід у місці пролягання газопроводу позиавача і перепідключив до нього усіх своїх споживачів.

Прибутку від розподілу газу з 2014 року позивач не отримує. Починаючи з 2016 року через вказаний газопровід здійснюється постачання та розподіл природного газу виключно для власних потреб позивача. Вказана обставина також суттєво зменшила корисність газопроводу ГРС «Винники».

З огляду на наведене, оскільки станом на 01.10.2016 суттєво знизилась ринкова та балансова вартість газопроводу, позивач провів оцінку корисності і вказав при продажу його дійсну вартість, як вказаного вимагає п. 4 П(С)БО 7.

Зазначивши в Акті перевірки про заниження чистої вартості реалізації газопроводу ВТ ГРС «Винники», двохстадійного газогенератора вугілля та двохстадійного газифікатора вугілля, відповідач також не взяв до уваги висновки та звіти про оцінку вказаних об'єктів станом на 01.10.2016 виконані відповідним суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до вказаних документів:

- ринкова вартість газопроводу ВТ ГРС «Винники» станом на 01.10.2016 року склала 3942000рн., а позивач 27.10.2016 року продав його за 5012695,10грн., що більше, ніж ринкова вартість;

- ринкова вартість двохстадійного газогенератора вугілля та двохстадійного газифікатора вугілля станом на 01.10.2016 року склала 1522200грн. та 1437000 грн. відповідно, а позивач 27.10.2016 року продав його за 1580000грн. та 1520000грн. відповідно, що більше, ніж ринкова вартість.

На думку суду позивач правомірно прийняв рішення провести аналіз ознак можливого зменшення корисності активів, зокрема, газопроводу ВТ ГРС «Винники», двохстадійного газогенератора вугілля; двохстадійного газифікатора вугілля станом на 01.10.2016, належно провів та відобразив в обліку оцінку ознак зменшення корисності активів з дотриманням всіх вимог П(С)БО №28 та П(С)БО №7, а також правомірно відобразив чисту вартість реалізації та дохід від вибуття основних засобів по операціях з продажу у 2016 році газопроводу ВТ ГРС «Винники» ТОВ «Спектргаз» та двохстадійного газогенератора вугілля, двохстадійного газифікатора вугілля ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал».

Відповідно позивач правомірно відобразив в бухгалтерському обліку зменшення корисності активів газопроводу високого тиску ПАТ «ЛЕЗ «Іскра» - ГРС «Винники» на суму 14485827,91грн. та двохстадійного генератора вугілля, двохстадійного газифікатора вугілля ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал» на суму 6443536,61грн.

Також судом враховуються аргументи позивача щодо реальності здійснення позивачем вищевказаних господарських операцій з контрагентом ТОВ «Прем'єр Папір», оскільки такі господарські операції позивача з ТОВ «Прем'єр Папір» мали реальний товарний характер, у позивача наявні всі первинні документів, які згідно ПК України є необхідними для формування податкового кредиту.

Так між позивачем та ТОВ «Прем'єр Папір» підписано договір купівлі-продажу № 03-09-14 від 03.09.2014 року, згідно якого в період квітня 2016 року позивач придбав папір офсетний, про що були оформлені первинні документи: видаткові накладні, податкові накладні, журнали обліку завозу товарно-матеріальних цінностей.

Отримання позивачем товару від ТОВ «Прем'єр Папір» відбулось за довіреністю, виданою менеджеру ВП ЗКВ Бакуті О.В. Оплата здійснювалась у безготівковій формі. За фактом отримання паперу офсетного складена накладна на прихід № ЛВ-0000077 від 11 квітня 2016 року. В подальшому папір офсетний у повній кількості переданий на виробництво, що підтверджується лімітною картою на квітень 2016 року. Вказаний папір позивач використовує у своїй господарській діяльності, для виготовлення різноманітної бланкової продукції та етикеток на коробки для упакування лампи, колби та іншої продукції згідно замовлень.

Відповідно позивачем вірно задекларовано податкове зобов'язання та податковий кредит з податку на додану вартість щодо вказаних обставин

Суд також зазначає, складення акту перевірки є службовою діяльністю посадової особи чи посадових осіб на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації стосовно об'єкта перевірки. Посадова особа чи посадові особи відповідача при складанні акта перевірки, викладає чи викладають свою суб'єктивну оцінку результатів перевірки платника податків. Інформація про контрагента не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов'язків в даному випадку позивача, оскільки обставини зазначені у такій інформації про контрагента мають бути встановлені за результатами перевірки саме позивача, та в акті мають бути викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності позивача, як платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували правомірність інформації відповідача щодо контрагента позивача та фактичну безтоварність спірних операцій.

Несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність за негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Підставою для формування податкового кредиту, що відображає реальність господарської операції, є зв'язок з господарською діяльністю товариства, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Факт безпосереднього зв'язку витрат чи формування податкового кредиту з господарською діяльністю позивача встановлений з врахуванням характеристик придбаних товарів (робіт, послуг), які свідчать про призначення таких для використання у господарській діяльності позивача та відповідають змісту цієї діяльності.

З метою встановлення факту здійснення платником податку господарської діяльності, формування витрат для визначення цілей оподаткування податком на прибуток, а також встановлення зв'язку між фактом придбання товарів та понесення витрат і господарською діяльністю платника податку в тому числі формування податкового кредиту, обов'язковому дослідженню підлягає наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій такого платника, тобто наявність мети використання придбаних послуг у такій діяльності.

Мета позивача полягала у використанні придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності товариства, які спричинили реальні зміни майнового стану позивача як платника податку.

Відповідачем, належними та допустимими доказами не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій з придбання вищевказаних товарів, а також факту використання позивачем вищевказаних товарів у власній господарській діяльності.

Крім цього, виникнення права позивача на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування податком на додану вартість за наявності первинних документів бухгалтерського обліку в підтвердження такого проведення.

З цих же підстав судом не враховуються аргументи відповідача щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання спірним рішенням.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Норми права, які застосував суд, наступні:

Пункт 44.1. ст. 44 ПК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пункт 44.3. ст. 44 цього ж Кодексу, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Пункт 188.1. ст. 188 цього ж Кодексу, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Пункт 198.1. ст. 198 цього ж Кодексу, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пункт 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Пункт 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6. ст. 198 цього ж Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Підстави застосування вказаних норм наступні:

Згідно спірного рішення відповідачем встановлено порушення позивачем вказаних вимог ПК України, однак такі на думку відповідача порушення, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а висновки відповідача викладені в акті перевірки спростовані наявними у справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства Львівського електролампового заводу «Іскра» (, м. Львів вул. Вулецька, 14) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.08.2017 року задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г) № від 29.08.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г) на користь Приватного акціонерного товариства Львівського електролампового заводу «Іскра» (, м. Львів вул. Вулецька, 14) 96634,46 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 03.05.2018 року.

Суддя Гавдик З.В.