Справа № 826/5643/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2018 року № 826/5643/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фомальгаут-Полімін»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фомальгаут-Полімін» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - Відповідач), у якій просить суд: скасувати податкову вимогу від 01.02.2017 року №119-17 та рішення від 01.02.2017 року №37/26-57-17-01-17 про опис майна у податкову заставу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві; зобов'язати ДПІ у Святошинському районі м. Києва вилучити запис про обтяження податковою заставою майна ТОВ «Фомальгаут-Полімін» з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; зобов'язати Державну казначейську службу України стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунків ДПІ у Святошинському районі м. Києва (03115, м. Київ, вул. Верховинна,9) судові витрати в сумі 1544,00 грн. на користь ТОВ «Фомальгаут-Полімін» (03680, м. Київ, вул. Пшенична,2-а, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 20.07.2017 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 23.10.2017 р.

Відповідно до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 23.10.2017 р. розгляд справи відкладено до 05.12.2017 р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. на лікарняному.

В судовому засіданні 05.12.2017 р. представником Позивача подано суду заяву про зміну позовних вимог в частині п. 4, а саме: зобов'язати Державну казначейську службу України стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунків ДПІ у Святошинському районі м. Києва (03115, м. Київ, вул. Верховинна,9) судові витрати в сумі 3168,00 грн. на користь ТОВ «Фомальгаут-Полімін» (03680, м. Київ, вул. Пшенична,2-а, ), Судом прийнято заяву зміну позовних вимог в частині п. 4 та розгляд справи відкладено до 12.12.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржувані вимога та рішення прийняті Відповідачем безпідставно, що є порушенням норм чинного законодавства, а тому мають бути визнані неправомірними та скасовані у судовому порядку.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю та просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідачем письмових заперечень або пояснень щодо заявлених позовних вимог не подано. Заяви про розгляд справи за відсутності представника Відповідача до суду не надійшло.

В судовому засіданні 12.12.2017 року, Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на 12.12.2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2017 року ДПІ у Святошинському районі м. Києва прийнято податкову вимогу №119-17 та рішення №37/26-57-17-01-17 про опис майна у податкову заставу.

На підставі зазначених рішень податковим керуючим проведено опис майна, за результатами якого складено Акт №1/26-57-17-01-30 про опис майна.

В той же день ДПІ у Святошинському районі м. Києва внесено запис про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Підставою для складання Податкової вимоги та Рішення є винесене Відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2016 року, яке прийняте на підставі Акту перевірки № 400/26-15-14-01-02/31481925 від 16.12.2016 року (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено порушення Позивачем п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим ТОВ «Фомальгаут-Полімін» донараховано суму податку на додану вартість в розмірі 182355 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 91178,00 грн.

Позивач вважає, що податкова вимога та рішення про опис майна є протиправними та такими, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо скасування податкової вимоги від 01.02.2017 року №119-17 та рішення від 01.02.2017 року №37/26-57-17-01-17 про опис майна у податкову заставу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, Суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.3 ст. 59 зазначеного Кодексу податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У відповідності до пп. 2.2 ст. 2 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 576 від 10.10.2013 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1840/24372, податкова вимога формується, якщо, зокрема, платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки.

Відповідно до п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Пунктом 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби-з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України ).

Відповідно до п. 56.15 ст. 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно з п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як встановлено Судом, не погоджуючись з складеними Відповідачем податковим повідомленням-рішенням № від 29.12.2016 року, Позивач оскаржив його в судовому порядку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією позовної заяви із відміткою Окружного адміністративного суду м. Києва про отримання позову 13.02.2017 року та Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2017 року про відкриття провадження у справі №826/2349/17 за позовом ТОВ «Фомальгаут-Полімін» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.12.2016 року.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Позивач неодноразово повідомляв ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДФС м. Києва про оскарження податкового повідомлення-рішення № від 29.12.2016 року в судовому порядку, а саме: Повідомленнями: від 23.01.2017 року за вих. №24, від 13.02.2017 року за вих. №49, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень.

Суд звертає увагу, що станом на час прийняття рішення по даній справі рішення по справі №826/2349/17 не прийнято.

Таким чином податкове зобов'язання Позивача є неузгодженим, оскільки, як було зазначено вище, на період адміністративного оскарження виконання платником податків грошових зобов'язань зупиняється. Цей період судово оскарження обчислюється з дати подання позову до дня набрання рішенням законної сили

З урахуванням вище наведеного, у Відповідача були відсутні правові підстави для винесення податкової вимоги та рішення про опис майна.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову ( ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 159 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не надано суду заперечення на позовні вимоги, що в свою чергу свідчить про визнання Відповідачем позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання неправомірними та скасувати Податкову вимогу від 01.02.2017 року №119-17 та рішення від 01.02.2017 року №37/26-57-17-01-17 про опис майна у податкову заставу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання ДПІ у Святошинському районі м. Києва вилучити запис про обтяження податковою заставою майна ТОВ «Фомальгаут-Полімін» з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п.89.8 ст.89 ПК України контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно з п.3.2 Порядку така реєстрація здійснюється: щодо рухомого майна - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна" та наказу Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року № 73/5 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 2004 року за № 942/9541; щодо нерухомого майна - відповідно до постанов Кабінету Міністрів України: від 22 червня 2011 року № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" та від 26 жовтня 2011 року № 1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Відповідно до вищенаведених нормативно-правових актів запис про обтяження у вигляді податкової застави вноситься до державних реєстрів прав державним реєстратором.

Державний реєстратор має право вносити записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 р. №830 Державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін'юст, що забезпечує ведення Реєстру.

Тобто, відомості щодо публічного обтяження можуть бути виключені із Реєстрі виключно посадовими особами, уповноваженими на ведення такого Реєстру.

При цьому відповідно до приписів ст.93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: 93.1.1. отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; 93.1.2. визнання податкового боргу безнадійним; 93.1.3. набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; 93.1.4. отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Окрім того, відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд звертає увагу, що відповідно до висновків Вищого адміністративного суду України, викладених у постанові від 27.01.2014 року по справі №К/9991/66881/12, п. 93.2. ст. 93 Податкового кодексу України визначено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Таким чином, процедури вилучення податкової застави від 03.03.2017 року №16172045 з реєстру обтяжень накладеного ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві підлягає вилученню після набрання законної сили рішення суду про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновків, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання неправомірними та скасувати Податкову вимогу від 01.02.2017 року №119-17 та рішення від 01.02.2017 року №37/26-57-17-01-17 про опис майна у податкову заставу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві є передчасними, а отже не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Державну казначейську службу України стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунків ДПІ у Святошинському районі м. Києва (03115, м. Київ, вул. Верховинна,9) судові витрати в сумі 3168,00 грн. на користь ТОВ «Фомальгаут-Полімін» (03680, м. Київ, вул. Пшенична,2-а, ), Суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що судові витати (судовий збір) в разі задоволення позовних вимог відлягає стягненню з суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Враховуючи, що судом задоволено частково позовні вимоги Позивача, а отже в даному випадку підлягають стягненню з Відповідача 1600 грн. понесених витрат Позивачем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фомальгаут-Полімін» (03148, м. Київ, вул. Пшенична,2-а, ) задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними та скасувати Податкову вимогу від 01.02.2017 року №119-17 та рішення від 01.02.2017 року №37/26-57-17-01-17 про опис майна у податкову заставу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна,9 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фомальгаут-Полімін» (03148, м. Київ, вул. Пшенична,2-а, ) судові витрати у сумі 1600 (одна тисяча шістсот гривень) грн.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук