Справа № 167/1538/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 рокуЛьвів№876/2593/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22 березня 2018 року у справі №167/1538/17, винесене головуючим суддею Сіліч І.І., проголошене о 12.32 год. у м. Рожище, повний текст складений 22.03.2018 року, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 16.11.2017 року та закриття провадження в справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2017 року інспектором роти №2 батальйону УПП м. Луцька ОСОБА_2 винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення вимог ч.1 ст.122, ч. 1 ст.1 26 КУпАП, а саме за те, що він керуючи автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 137 км+400м, здійснив обгін транспортного засобу перетнувши суцільну лінію розмітки та при перевірці документів не предявив Поліс цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив Правила дорожнього руху України. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень. Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, так як при винесенні даної постанови інспектор не заслухав його пояснення, не зясував всіх обставин справи, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, не розяснив йому права та обовязки, порушив його право на захист, не склав протокол про адміністративне правопорушення, не зважаючи на те, що він не погодився з вчиненими порушеннями. Разом з тим, визнавши його винним у вчиненні двох адміністративних правопорушень, не наклав стягнення за кожне правопорушення окремо. В оскаржуваній постанові відсутнє формулювання інкримінованого йому правопорушення з посиланням на диспозицію статті 122 ч.1 КУпАП. Поза увагою залишилось те, що під час випередження він не виїжджав на смугу зустрічного руху та не здійснював обгін патрульного автомобіля, а лише здійснив його випередження. Що стосується страхового поліса, то зазначив, що поліс обовязкового с трахування був в нього при собі.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 22 березня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній інспектор не зазначив, які саме правила ( пункти) дорожнього руху позивач порушив; інспектор оголосив що позивача притягнуто до відповідальності лише за ч. 1 ст. 126 КУпАП; на вказаній ділянці дороги відсутня розмітка, передбачена розділом 34 п.1.1 ПДР. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Як вбачається із оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії БР №038668 від 16.11.2017 року, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 137км+400 м, здійснив обгін транспортного засобу перетнувши суцільну лінію розмітки та при перевірці документів не предявив Поліс цивільного стахування власників наземних транспортних засобів, чим скоїв правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з тих підстав, постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 від 16.11.2017 відповідає вимогам ст.283 КУпАП є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо наявності страхового полісу. Позивач вважає, що маючи при собі поліс обовязково страхування, не предявив його для перевірки, так як вважає, що контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушення правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Проте апеляційний суд вважає такі доводи позивача безпідставними виходячи з наступного.

Частина перша ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність особи, яка керуючи транспортним засобом не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковувавних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 53 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП повністю доведена.

Що стосується адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то в цій частині апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу від пятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем представлений відеозапис з нагрудної камери (бодікамери).

Однак з представленого запису судом не можливо встановити час та місце вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідачем не надано будь яких доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача в частині накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП є правомірними, а натомість вказують на те, що таке відповідачем прийняте необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, що є підставою для його скасування.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в цій частині з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, відповідно постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22 березня 2018 року у справі №167/1538/17 скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та в цій частині закрити провадження у справі.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 03.05.2018р.