Справа № 2а-19248/11/2670
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №2а-19248/11/2670

адміністративне провадження №К/9901/1127/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

за участю: представника позивача - Демченка С.В., представника відповідача 1 - Букуєвої О.О., Кравчук А.Л., Хоменка М.М.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2012 (суддя: Качур І.А.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013 (головуючий суддя: Бабенко К.А., судді: Борисюк Л.П., Собків Я.М.)

у справі № 2а-19248/11/2670

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

до Закритого акціонерного товариства «АТ Каргілл», Приватного підприємства «Колос Кіровоградщини - 2009», Приватного підприємства «Електропроммаш»

про стягнення коштів за нікчемними угодами,

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова інспекція у м. Києві по роботі з великими платниками податків (далі - позивач, СДПІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Закритого акціонерного товариства «АТ Каргілл» (відповідач 1), Приватного підприємства «Колос Кіровоградщини - 2009» (відповідач 2), Приватного підприємства «Електропроммаш» (далі -відповідач 3), в якому просило стягнути в доход держави кошти, одержані за договорами поставки сільськогосподарської продукції, вчинених з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у зв'язку з їх нікчемністю на загальну суму 14505461,40 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013, позов задоволено: стягнуто в дохід Держави з Закритого акціонерного товариства «АТ Каргілл», ПП «Колос Кировоградщини - 2009», ПП «Електропроммаш» кошти, одержані за договорами про поставку сільгосппродуктів вчинених з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у зв'язку з їх нікчемністю на загальну суму 14505461,4 грн.

У касаційній скарзі відповідач 1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України (ЦК), ст.. 250 Господарського кодексу України (ГК), ст.ст. 70, 71, 72, 106, 137, 159. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що товарність господарських операцій підтверджується доданими до матеріалів справи документами; на час здійснення господарських правовідносин не існувало норми, яка передбачала стягнення коштів за правочином без визнання його нікчемним; пропуску позивачем строків застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених ст.. 250 ГК.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення на касаційну скаргу.

В судовому засіданні представники відповідача 1 підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити, судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів касаційної скарги, просив судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки ЗАТ «АТ Каргілл», за наслідками якої було складено акт від 25.06.2011 № 484/40-40/20010397, контролюючим органом зроблено висновок про нікчемність правочинів між ЗАТ «АТ Каргілл» з одного боку та ПП «Колос Кировоградщини - 2009», ПП «Електронпроммаш» - з іншого, з посиланням в обґрунтування цього висновку на докази, отримані у процесі досудового слідства у кримінальній справі № 57-421, по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених частиною 3 ст.27, частиною 2 ст.28, частиною 2 ст.205, частиною 3 ст.27, частиною 3 ст.212 Кримінального кодексу України (КК України).

Згідно з частиною 1 ст. 207 ГК господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини 1 ст. 208 цього Кодексу якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

За змістом норми частини 1 ст. 208 ГК застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як стягнення в доход держави всього одержаного за правочином, який вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, можливо за умови виконання цього правочину хоча б однією стороною або вчинення будь-яких дій на його виконання.

Наведені законодавчо встановлені положення слід застосовувати з урахуванням того, що до 1 січня 2011 року правочин, вчинений з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, як такий, що суперечить моральним засадам суспільства, згідно з частиною 1 ст. 203 та з частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, у зв'язку з чим визнання такого правочину недійсним судом законом не вимагалось.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010р. № 2756-VI (набрав чинності 01.01.2011) статтю 228 ЦК доповнено частиною 3, згідно з якою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Цими нормами було змінено правовий статус правочину, який суперечить інтересам держави і суспільства з визнанням такого правочину оспорюваним, тоді як до 01.01.2011 такий правочин кваліфікувався як нікчемний.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст.. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державного органу. Таким чином, до вчинених у зазначений період правопорушень має застосовуватись той закон, під час дії якого вони здійснені. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року (справа 21-281а13) та повинен бути врахованим під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Отже, за змістом вказаних норм суд, при розгляді позову про застосування юридичних наслідків вчинення нікчемного правочину, повинен надати такому правочину оцінку та зробити висновок щодо дійсного наміру відповідачів при здійсненні господарських зобов'язань, оскільки саме це є кваліфікуючою ознакою для визнання правочину та здійсненого на його виконання господарського зобов'язання таким, що суперечить інтересам держави і суспільства, а отже і підставою для застосування юридичних наслідків, встановлених частиною 1 ст. 208 ГК.

Вказані обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) входять до предмета доказування при розгляді судом даної категорії адміністративних спорів.

Так, згідно цієї норми предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Дійсний намір відповідачів при укладенні договорів між ЗАТ «АТ Каргілл» з одного боку та ПП «Колос Кировоградщини - 2009», ПП «Електропроммаш» - з іншого не може вважатися встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі оцінки інформації, наведеній в акті перевірки від 25.06.2011 № 484/40-40/20010397, постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22.04.2011 (а.с. 31, 32), протоколів допиту свідка від 21.04.2011, а саме: ОСОБА_10 (засновник ПП «Електропроммаш») та ОСОБА_11 (засновник ПП «Колос Кировоградщини - 2009»), в яких вони заперечують своє відношення до господарської діяльності цих підприємств та реєстрацію їх за винагороду, зробили висновок про нікчемність правочинів. укладених між ЗАТ «АТ Каргілл» з одного боку та ПП «Колос Кировоградщини - 2009», ПП «Електропроммаш» - з іншого. Вказані висновки стали підставою для задоволення позову.

При цьому, судами не було достовірно встановлено з посиланням на які саме правочини позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків нікчемних правочинів. Не було встановлено обставин щодо виконання такого правочину хоча б однією із сторін. Тоді як ці обставини також підлягають встановленню при розгляді вказаної категорії спорів.

Даючи оцінку доданим до матеріалів справи копіям протоколів допитів свідків від 21.04.2011, а саме: ОСОБА_10 (засновник ПП «Електропроммаш») та ОСОБА_11 (засновник ПП «Колос Кировоградщини - 2009»), суди, однак, не дали оцінки доводам відповідача 1 щодо спростування таких пояснень ОСОБА_11 при наданні пояснень у судовому засіданні 01.08.2011 при розгляді адміністративної справи № 1170/2а-1861/11, про що свідчить копія постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.08.2011.

Вказані доводи не отримали належної оцінки судом, хоча вони є належними доказами для встановлення дійсних обставин щодо реальності господарських операцій між відповідачами та перевірки доводів позивача, що договори між ними укладено з метою створення штучних підстав для незаконного збільшення в податковому обліку сум валових витрат та податкового кредиту.

Крім того, при розгляді вказаного спору у випадку встановлення у судовому процесі підтвердження обставин, на які контролюючий орган посилається як підставу застосування наслідків нікчемного правочину, судам слід враховувати норми ст.. 250 ГК (у редакції, чинній до 1 січня 2011 року).

Згідно з частиною 1 ст. 250 ГК України (у редакції, чинній до 1 січня 2011 року), адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Конфіскаційні санкції, встановлені частиною 1 ст. 208 цього Кодексу, є адміністративно-господарськими санкціями, у зв'язку з чим їх застосування може здійснюватися з врахуванням вимог наведеної правової норми

Так, у своїй касаційній скарзі відповідач 1 звертає увагу суду, що присічний річний строк застосування адміністративно-господарських санкцій був пропущений контролюючим органом.

Разом із тим, судам слід врахувати, що пропуск цих строків може бути підставою для відмови в позові про застосування санкцій лише при наявності в діях (бездіяльності) особи, до якої застосовуються санкції, складу правопорушення. Більше того, з'ясування судом обставин щодо дійсних намірів сторін правочину є обов'язковим незалежно від того, чи збігли строки давності для застосування юридичних наслідків правочину, укладеного з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, належним чином перевірити доводи позивача щодо дійсного наміру відповідачів при укладені договору, встановити, чи були договори виконані хоча б однією із сторін; дати оцінку як вже приєднаним до справи доказам, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись ст. ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко