Справа № 2034/2-а-2351/10
Суддя: Пілюгіна О. М.
Дата ухвалення: 2010-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-2351/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2010 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді - О.М. Пілюгіної

За участі секретаря Шмулич А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду та просить визнати неправомірними дії комісії' по встановленню статусу учасника бойових дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області по відмові у наданні позивачу статусу учасника бойових дій та просить зобов'язати визнати позивача учасником бойових дій та видати йому посвідчення встановленого зразка. При цьому посилається на те що, він звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з заявою звернувся до комісії про визнання його учасником бойових дій, але за повідомленням відповідача від 27.11.2009 року № І/П-986 комісія йому у визнанні учасником бойових дій відмовила. Позивач вважає висновок комісії безпідставним, оскільки він в період навчання у Харківському вищому військовому училищі тилу МВС СРСР у 1988 році за рішенням уряду СРСР та розпорядженням начальника ВВ МВС СРСР був направлений у службове відрядження в район надзвичайного стану Азербайджанської РСР і Вірменської РСР де він ніс службу у складі військової оперативної групи внутрішніх військ МВС СРСР, де виконував спеціальні завдання по охороні громадського порядку з правом носіння та застосування вогнепальної зброї, здійснював контроль за підтриманням умов комендантської години, здійснював охорону державних установ та стратегічних обєктів, проводив вилучення зброї конфліктуючих сторін. Службові завдання ним виконувалися тільки в бойовій екіпіровці (бронежилет, стальний шлем) зі штатною зброєю - автоматом, котрий він неодноразово використовував. Просить зобов'язати відповідача визнати його учасником бойових дій.

Позивач у судове засідання не зявився, надав нотаріально завірену довіреність на представлення його інтересів представнику ОСОБА_2.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини викладені позивачем, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ГУ МВС України в Харківській області з судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з копій виписок з наказів начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР від 03.031998 р. № 55 с/ч, від 12.03.1998 р. № 64 с/ч, від 23.03.1988р. № 74 с/ч, від 31.03.1988 р. № 82 с/ч, від 16.06.1988р. № 147 с/ч, від 05.08.1988р. № 193 с/ч позивач з 02.03.1988 року по 11.03.1988 року, з 22.03.1988 року по 30.03.1988 року, з 15.06.1988 року по 04.08.1988 року був відряджений в республіки Закавказзя для охорони громадського порядку.

Комісією по встановленню статусу учасника бойових дій ГУМВС України в Харківській області позивачеві відмовлено про визнання його учасником бойових дій, посилаючись на те, що Азербайджанська РСР та Вірменська РСР не відносяться до держав, на території яких велись бойові дії у будь який час, про що свідчить протокол № 99 від 26.11.2009 р. засідання комісії ГУМВС України в Харківській області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війна.

Є загальновідомими фактами, що в період, що передував відокремленню колишніх республік СРСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 роки в СРСР, зокрема в кавказьких республіках виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались збройними сутичками. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних регіонах виконували бойові завдання, метою яких були захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін. На час існування СРСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії, реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась.

Хоча Вірменська та Азербайджанська РСР не включені в перелік держав і періодів бойових дій на їх території, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту», при розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах збройних конфліктів у Азербайджанській та Вірменській РСР із застосуванням вогнепальної зброї і піддавав ризику своє життя та Здоров'я.

В постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є примітка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року, інформацію про участь в них надає Генеральний штаб Збройних Сил колишнього СРСР відносно військових фахівців. Щодо військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, порядок отримання інформаційних документів законодавством не передбачено.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 статті б Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціально захисту» від 22.10.1993 року учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Судом встановлено, що позивач перебував у відрядженні у Азербайджанській та Вірменській; РСР, де в цей період велися бойові дії і виконував там покладені на нього обов'язки по охороні громадського порядку. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що дії комісії по встановленню статусу учасника бойових дій ГУМВС України в Харківській області, якою позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій слід визнати неправомірними та зобов'язати відповідача визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій.

Керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціально захисту» від 22.10.1993 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходу щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії "їх соціального захисту», ст.ст. 12, 86,161, 162,167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, задовольнити.

Визнати неправомірними дії комісії по встановленню статусу учасника бойових дій ГУМВС України з Харківській області по відмові у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати комісію по встановленню статусу учасника бойових дій ГУМВС України в Харківській області визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій і видати йому посвідчення встановленого зразка.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з одночасної подачею її копії до суду апеляційної інстанції, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження чи апеляційної скарги.

Суддя О.М. Пілюгіна