Справа № 819/341/18
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/341/18

24 квітня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Козівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у переведенні ОСОБА_3 на пенсію відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року;

- зобов'язати Козівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перевести ОСОБА_3 на пенсію відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року з 31.10.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в Козівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та з 11.10.2013 року йому призначено пенсію за віком. В подальшому, 31.10.2017 року позивач звернувся до Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою, у якій просив перевести його із пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", однак відповідачем було відмовлено у призначенні такої пенсії та не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця періоди роботи позивача з 01.08.1975 по 08.01.1976 рр. у Ківерцівському райфінвідділі, з 09.01.1976 по 01.11.1976 рр. у Волинському облфінвідділі, з 23.02.1978 по 30.11.1983 рр. в Тернопільському облфінвідділі, з 01.12.1983 по 29.06.1990 рр. в апараті Головного контролера-ревізора Мінфіну УРСР по Тернопільській області. Позивач вважає таку відмову незаконною з тих підстав, що період проходження ним державної служби 13 років 7 місяців 08 днів, загальний стаж роботи - 41 рік 7 місяців 18 днів, має зараховуватись до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993. Крім цього стверджує, що відповідачем не заперечується наявність у позивача стажу на інших посадах, віднесених до категорій посад державної служби 13 років 7 місяців 08 днів. Разом стаж на посадах державної служби становить 41 рік 7 місяців 18 днів. За таких обставин, позивач вважає, що має необхідний 20 річний стаж та досяг передбаченого віку 62 роки для переведення його на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року. Позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві . Додатково пояснив, що позивач вважає безпідставним посилання відповідача на положення п. 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 р. та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 р. № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», оскільки зазначені нормативні акти регулюють правовий статус працівників, які не мали спеціальних звань, та не змінювали правового статусу посадових осіб податкових органів, яким такі звання присвоєно.

Також, представник позивача вважає безпідставним посилання відповідача на положення п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ввід 25.03.2016 р. та ст. 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII при обчисленні стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р., оскільки спірним є період роботи позивача до набрання чинності Законом № 889-VIII, а отже відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Крім того, представник позивач вважає посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 та ст. 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 помилковими, оскільки згідно з ч. 18 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 р. період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

У зв'язку з викладеним, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив із підстав, наведених у відзиві на позовну заяву від 15.03.2018 р. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 02.07.1990 р. по 06.08.2013 р. безперервно працював на різних посадах в органах державної податкової служби: у Державній податковій інспекції по Тернопільській області, Державній податковій адміністрації в Тернопільській області, Козівської МДПІ. Присягу державного службовця прийняв 18.01.1995 р. За період роботи в органах податкової служби позивачу присвоєно спеціальні звання: 30.10.1992 р. радник податкової служби ІI рангу, 20.05.2002 р. радник податкової служби І рангу. ОСОБА_3 звільнений з роботи у зв'язку із реорганізацією та скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України 06.08.2013 р. Такі відомості встановлені судом із записів трудової книжки позивача серії БТ-І № 0283095 та не спростовуються відповідачем.

Позивачу призначено пенсію за віком з 11.10.2013 р.

Таким чином, період 23 роки 1 місяць та 4 дні проходження служби позивача в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від №3723-XII від 16.12.1993 року. Крім цього, відповідачем не заперечується, що позивач має інший стаж на посадах віднесених до категорій посад державної служби 13 років 7 місяців 8 днів. Разом такий стаж становить 35 років 8 місяців 12 днів.

В подальшому позивач звернувся до Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із письмовою заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Листом від 04.01.2018 за №48/04 Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України переведенні його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р.

Не погодившись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон України №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей закон набув чинності 01.05.2016 р.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон України №3723-XII), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. п. 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Зокрема, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з ч. 18 ст. 37 Закону України №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

У ст. 25 Закону України №3723-XII установлено категорії посад державних службовців.

Як вбачається з вищенаведеної правової норми, посади, на яких працював позивач і час роботи на яких просить зарахувати йому до стажу державної служби, у переліку посад, визначеному ст. 25 Закону України №3723-XII відсутні.

Разом з тим, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначається не лише ст. 25 Закону України "Про державну службу", але й актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 р. затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом України №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон України №509-XII), а з 12.08.2012 Податковий кодекс України.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.1, 4 ст. 15 Закону №509-XII).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам ст. 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Нормами абз. 1, 2 п. 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі 21-340а13. Колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Аналізуючи наведені обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. сплачений згідно квитанції №43 від 01.02.2018 р.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Відмову Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у переведенні ОСОБА_3 на пенсію державного службовця у відповідності до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-Х від 16.12.1993 р. визнати протиправною.

Зобов'язати Козівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перевести ОСОБА_3 (мешканець 46000, м. Тернополя, пр-т. Злуки 57 кв. 274, і.н. НОМЕР_1) на пенсію державного службовця у відповідності до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-Х від 16.12.1993 р. з 31 жовтня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (мешканець 46000, м. Тернополя, пр-т. Злуки 57 кв. 274, і.н. НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Козівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.