Справа № 814/1637/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 р. м. Одеса Справа № 814/1637/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про стягнення різниці в заробітку за час затримки виконання рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про стягнення різниці заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 18.01.2017 року по 05.02.2017р.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідачем своєчасно не виконано рішення суду від 17.01.2017 року про поновлення його на посаді заступника начальника сектору Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, а тому відповідно до ст. 236 КЗпП України повинен виплати йому середній заробіток або різницю в заробітку за час затримки.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року по справі № 814/2522/16 в частині щодо поновлення на роботі з 18.01.17 по 05.02.2017 року у сумі 2646,15 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подало апеляційну скаргу в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач з вимогою про поновлення не звертався, також не звертався до виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення, а єдиною законодавчо передбаченою формою волевиявлення особи щодо працевлаштування, проходження нею служби є виключно особисто написана заява (рапорт) такої особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року по справі № 814/2522/16 наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №303 о/с від 07.11.16 визнано протиправним та скасовано, ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника начальника сектору Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 08.11.2016 року та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу.

25.01.2017 року на виконання постанови по справі № 814/2522/16 в частині, що підлягає негайному виконанню, судом видані виконавчі листі щодо поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

На виконання судового рішення наказом №30 о/с від 30.01.17 року ОСОБА_2 поновлено на посаді 06 лютого 2017 року без виплати грошового забезпечення за період з 18.01.2017 року по 05.02.202017 року.

Не погоджуючись з вказаним наказом в частині невиплати грошового забезпечення за період з 18.01.2017р. по 05.02.2017р. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі у період з 18.01.2017 року по 05.02.2017 року з ГУ НП в Миколаївській області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 235 КЗпП України, прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Таким чином, згідно ст. 236 КЗпП проводиться виплата заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов'язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року по справі № 814/2522/16 наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №303 о/с від 07.11.16 визнано протиправним та скасовано, ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника начальника сектору Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 08.11.2016 року та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Отже, відповідач повинен був поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника сектору Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 08.11.2016 року.

Проте, ОСОБА_2 поновлено на посаді лише 06 лютого 2017 року згідно наказу №30 о/с від 30.01.17 року .

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, оскільки відповідачем протягом періоду з 18.01.17 року по 05.02.17 року не виконувалось рішення суду про поновлення на роботі позивача та фактично не допускалось його до виконання службових обов'язків.

При цьому , колегія суддів зазначає, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов'язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили або підлягають негайному виконанню, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом відповідного наказу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з довідкою про грошове утримання, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 203,55 грн., а середньомісячне - 6208,28 грн. Кількість днів вимушеного прогулу за період з 18.01.2017р. по 05.02.2017 року складає - 13 робочих днів .

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі складає 2646,15 грн.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27 квітня 2018 року .

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова