Справа № 310/7516/17
Суддя: Крамаренко А. І.
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/7516/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.,

при секретарі - Корнієнко Н.І.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, мотивуючи свої вимоги наступним.

Відповідно до довідки від 18.10.2016 року він перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області як внутрішньо переміщена особа.

Також він перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком та до серпня 2017 року включно отримував пенсію шляхом зарахування коштів на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

З 01.09.2017 р. відповідачем незаконно припинено виплату позивачу пенсії.

Просив визнати такі дії відповідача протиправними та зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату йому пенсії з 01 вересня 2017 року.

Представник позивача за договором адвокат ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити.

Представник відповідача подав письмові заперечення на позов. Зазначив, що позивач ОСОБА_2, покинувши місце проживання, визначене згідно довідки внутрішньо переміщеної особи, сам створив передумови для прийняття рішення щодо скасування відповідної довідки внутрішньо переміщеної особи, що потягло припинення йому всіх соціальних виплат.

Представник третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, в письмових поясненнях зазначив, що рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи приймається керівником відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. Уразі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абз. 2 п. 3 частини 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» рішення про скасування довідки відповідно до п.3 частини 1 цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого постійного місця проживання, є данні, отриманні з відповідних державних реєстрів. В даному випадку, згідно інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.07.2017 р. №0.64-21138/0/15-17 було з'ясовано, що позивач виїжджав на тимчасово окуповану територію України 17.01.2017 року та повертався 16.06.2017 р., тобто був відсутній в м. Бердянську понад 60 днів. Довідка внутрішньо переміщеної особи скасована рішенням №332 від 08.08.2017 р., про що позивачу повідомлено за вих. №10999 від 09.08.2017 р.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком.

Відповідно до довідки від 18.10.2016 р. №2817 ОСОБА_2 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Позивач перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області та серпня 2017 р. включно отримував пенсію.

Встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена у зв'язку з рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради №332 від 08.08.2017 р. про скасування довідки позивача від 25.11.2014 р. № про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Рішення комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо позивача не приймалось. Також відповідне рішення не приймалось й Бердянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірними у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії з вересня 2017 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI).

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 47 Закону № 1058-VI передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що Бердянським об'єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 вересня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачу припинено на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання/перебування одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та рішення про скасування їх довідок як внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Отже, діями Бердянського об'єднаного управлінням ПФУ в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії позивачу порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 49 Закону № 1058-V не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що довідка від 18.10.2016 р. №2817 про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу на даний час є дійсною.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області містяться ознаки протипавності відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позовні вимоги про зобов'язання Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області виплатити позивачу заборгованість по пенсії з 01 вересня 2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 72-76, 242-246, 295, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з 01 вересня 2017 року.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 вересня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_2 пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя А.І. Крамаренко