Справа № 825/1364/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 травня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1364/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Соловей О.В.,

представників третіх осіб Музиченка В.М., Шмая А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, питання про закриття провадження у справі № 825/1364/18 за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чернігівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить суд: «визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо нездійснення компенсації ОСОБА_5 додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані КП «Чернігівводоканал» та ПАТ «Облтеплокомуненерго», у межах, що перевищують соціальні нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»; стягнути з Чернігівської міської ради (місцезнаходження юридичної особи: вул. Магістратська, буд. 7, ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1) 3851,77 грн., в якості компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які були сплачені останньою до КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради та ПАТ «Облтеплокомуненерго» за період з листопада 2016 року по грудень 2017 року включно, нараховані за нормами, встановленими рішеннями виконкому Чернігівської міської ради №112 від 14 квітня 2014 року та №181 від 20 квітня 2017 року, що перевищують соціальні нормативи встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»; зобов'язати Чернігівську міську раду (місцезнаходження юридичної особи: вул. Магістратська, буд. 7, ) з березня 2018 року щомісячно здійснювати за рахунок місцевого бюджету компенсацію, безпосередньо до КП «Чернігіводоканал» та ПАТ «Облтеплокомуненерго», додаткових витрат на комунальні послуги, нараховані ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1), по квартирі за місцем її проживання, за нормативами, які встановлені Чернігівською міською радою та перевищують соціальні нормативи, на час отримання останньою субсидії».

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що 30.01.2018 остання через свого представника звернулась до Чернігівського міського голови Артощенка В.А. із заявою про компенсацію, за рахунок місцевого бюджету, сплачених нею до КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради та ПАТ «Облтеплокомуненерго» коштів, за період з листопада 2016 року по грудень 2017 року, у розмірі 3851,77 грн. Однак, така компенсація, станом на момент звернення позивача до суду, виплачена не була, а лист позивача направлено за належністю до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради. Водночас, листом Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради від 12.02.2018 № 04-104/539 ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні заяви від 30.01.2018, оскільки міським бюджетом видатки на компенсацію додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, не передбачені.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У свою чергу, пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас за приписами пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З аналізу вищенаведених норм права суд дійшов висновку, що справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Суд зазначає, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 2, частина 1 статті 19 ЦПК України).

Отже можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин. При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб'єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб'єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред'явлення позову.

Як вбачається з адміністративного позову, спір між сторонами виник з приводу компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, громадянам, яким призначено субсидію на оплату таких послуг.

Оскільки позовні вимоги стосуються захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, що виникають із цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що зазначений спір носить цивільно-правовий характер (приватноправовий), ознаки публічно-правового спору відсутні, а тому даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У даному випадку той факт, що відповідачем є Чернігівська міська рада не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 (справа № 906/621/17).

Враховуючи вищевикладене та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що спір, який розглядається, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи суб`єктний склад сторін, зміст заявлених позивачем вимог та предмет, з огляду на той факт, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити.

При цьому, на виконання положень частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 241, 242, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 34339125), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (вул. Жабинського, 15, м. Чернігів, 14017, код ЄДРПОУ - 03358222), Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 03357671) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про закриття провадження у справі, протягом 15 днів з дня її проголошення, у порядку, передбаченому статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу суду у повному обсязі виготовлено 05.05.2018.

Суддя В.В. Падій