Справа № 2-а-1864/10
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 травня 2018 року

Київ

справа №2-а-1864/10

адміністративне провадження №К/9901/558/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року (суддя Фоменко І.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року (судді Бегунц А.О., Старостін В.В., Рєзнікова С.С.) за заявою ОСОБА_1 про заміну позивача у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми (далі - управління ПФУ) про стягнення недоплаченої суми допомоги, -

встановив:

10 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником у зазначеній вище справі.

На обґрунтування поданої заяви зазначила, що позивач ОСОБА_2 є її (ОСОБА_1.) чоловіком, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. У цій справі постановлено судові рішення - постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2010 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2012 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суди визнали протиправними дії управління ПФУ зобов'язали управління ПФУ здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_2 щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року.

Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалою від 18 жовтня 2017 року відмовив у задоволенні заяви.

Цей суд виходив із того, що законодавством не передбачено правонаступництва у відносинах, пов'язаних з виплатою пенсії, оскільки таке право пов'язано з особою й припиняється в зв'язку зі смертю.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 листопада 2017 року це рішення суду першої інстанції залишив без змін. У своєму рішенні зазначив, що заміна сторони в адміністративній справі допускається до закінчення її розгляду судом та набрання остаточним судовим рішенням у справі законної сили. На стадії примусового виконання судового рішення, як завершальної стадії судового провадження, передумовою для заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником є відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому законом, та звернення до суду, що розглянув справу, державного виконавця або заінтересованої особи в порядку, встановленому статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 із заявою. Ця норма не дає суду можливості допускати заміну сторони в адміністративній справі в порядку статті 55 КАС, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

ОСОБА_1, як видно зі змісту касаційної скарги, не погодилася із цими рішеннями і 06 грудня 2017 року подала касаційну скаргу про скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій та прийняття нового - про задоволення заяви.

Посилається у скарзі на те, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, на користь якого було постановлено судові рішення у цій справі, тому вона має згідно зі статтею 1227 ЦК право на суму недоплачених соціальних виплат, які були присуджені її чоловікові за життя.

У відзиві на касаційну скаргу управління ПФУ зазначило, що відповідно до статті 52 Закону № 1058-IV члени сім'ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Цей порядок не передбачає стягнення недоотриманої пенсії за рішенням суду. Крім того, об'єднане управління ПФУ зазначило, що за рішеннями суду було присуджено кошти, які підлягають виплаті за рахунок коштів державного бюджету, що завдає шкоди Пенсійному фонду України. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийнято оскаржувані рішення судів першої й апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Що стосується висновку суду апеляційної інстанції про те, що у цій справі виконавчі листи не видавалися, не було відкрито виконавче провадження, отже не було проведено перерахунок спірних коштів та визначено суму, яку потрібно було виплатити стягувачу, а тому відсутній предмет спадщини, слід зазначити таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Слід також зазначити, що відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За положеннями статті 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.<…>. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

ЦК не визначає строк, протягом якого члени сім'ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону № 1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв'язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім'ї за умови, якщо саме ці суб'єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім'ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім'ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов'язано провести нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії як особі, яка має правовий статус дитини війни, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни».

Що ж стосується висновку судів першої й апеляційної інстанцій про те, що правонаступництво в адміністративній справі допускається до закінчення її розгляду судом та набрання остаточним судовим рішенням у справі законної сили, а на стадії примусового виконання судового рішення, як завершальної стадії судового провадження, передумовою для заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником є відкриття виконавчого провадження, то цей висновок також є помилковим з таких підстав.

Стаття 55 КАС, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Згідно із частиною першою статті 264 КАС, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1404-VIII) під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Положення частини п'ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У контексті наведених положень Закону № 1404-VIII слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

До того ж цей Закон не пов'язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред'явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Таким чином, висновок суду першої та апеляційної інстанцій про можливість заміни сторони виконавчого провадження на будь-якій стадії виконання судового рішення з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення, є неправильним.

Неправильним є і висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки виконавчі листи у цій справі не видавалися, не було відкрито виконавче провадження, позаяк не було і проведено перерахунок спірних коштів та визначено суму, яку потрібно було виплатити стягувачу, відсутній предмет спадщини.

Наведене тлумачення статті 55 та частини першої статті 264 КАС, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, узгоджується з положеннями статті 52 та частини 4 статті 379 КАС у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» про те, що суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником, а також і те, що заміна сторони виконавчого провадження застосовується у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС, у редакції чинній на сьогоднішній день, підставами для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального та процесуального права - статтю 1227 ЦК та частину першу статті 264 КАС (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо розглядуваних правовідносин, внаслідок чого не дослідили докази правонаступництва, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі № 2-а-1864/10 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко