Справа № 825/2359/15-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року

Київ

справа №825/2359/15-а

адміністративне провадження №К/9901/1137/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2015 (головуючий суддя: Житняк Л.О.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 (головуючий суддя - Сорочко Є.О., судді - Межевич М.В., Земляна Г.В .)

у справі №825/2359/15-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Корюківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області

про скасування рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Корюківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просив скасувати рішення від 31.12.2014 №, №, № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2015 №Ф-128-23.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вказуючи на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач обґрунтовує доводи касаційної скарги тим, що одна і та сама сума боргу стягується з нього контролюючим органом фактично повторно. Також позивач зазначає, що судовими інстанціями не було враховано необхідність обчислення єдиного внеску на підставі бухгалтерських документів. Позивач вказує, що відповідь на його скаргу щодо оскарження вимоги про сплату боргу була направлена йому з порушенням 20-денного строку, що, на його думку, є підставою для скасування такої вимоги. Касаційна скарга також містить посилання на те, що апеляційним судом було неправильно стягнуто судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.345 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З огляду на відсутність клопотань від учасників справи про її розгляд за їх участю, колегія суддів Верховного Суду вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області від 19.08.2015 №02/3801, направленого до Корюківської ОДПІ, та згідно даних особового рахунку позивача, останній мав обов'язок зі сплати єдиного внеску у розмірі 4.572,42 грн. за 2012 рік зі строком його погашення до 21.01.2013.

Зазначений єдиний внесок було сплачено позивачем лише 07.03.2013, а відтак, за несвоєчасність сплати єдиного внеску контролюючим органом було застосовано до позивача штрафну санкцію та нараховано пеню у сумі 663,00 грн.

Станом на 22.04.2013 сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску за І квартал 2013 року складала 1.194,03 грн., та була сплачена позивачем 18.06.2013 та 27.06.2013. За несвоєчасну сплату єдиного внеску до позивача було застосовано штрафну санкцію та нараховано пеню у розмірі 188,31 грн.

Позивачем 22.07.2013 було сплачено самостійно узгоджену суму єдиного внеску за ІІ квартал 2013 року у розмірі 1.194,03 грн. За рахунок вказаних коштів контролюючим органом було погашено заборгованість із нарахованих штрафних санкцій та пені, решту - зараховано як часткову сплату єдиного внеску за ІІ квартал 2013 року. Станом на 01.10.2013 за позивачем рахувалася заборгованість у сумі 851,31 грн.

За рахунок сплачених позивачем коштів єдиного внеску за ІІ квартал 2013 року підлягала погашенню заборгованість позивача за попередній період, зокрема, суми штрафних санкцій та пені, а решта коштів підлягала зарахуванню за ІІ квартал 2013 року.

Судовими інстанціями також встановлено, що відповідно до картки особового рахунку позивача, станом на 18.12.2014 він мав заборгованість у сумі 851,31 грн. (в т.ч. 663,00 грн. борг по єдиному внеску, 119,40 грн. - штрафні санкції, 68,91 грн. - пені).

Згідно зазначеної картки обліку позивача, названу суму боргу було погашено трьома платежами по 422,60 грн. - 20.10.2014, 19.11.2014 та 24.12.2014, на загальну суму 1.267,80 грн.

Відповідно до проведених платежів, відповідачем, на підставі п.2 та п.10 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», 31.12.2014 були прийняті рішення №, № та № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за періоди:

- з 23.07.2013 по 20.10.2014 - визначено штрафні санкції у сумі 66,30 грн., пені - 61,00 грн., всього - 127,30 грн.;

- з 26.07.2013 р. по 20.10.2014 р. - визначено штрафні санкції у сумі 11,94 грн., пені - 10,63 грн., всього - 22,57 грн.;

- з 22.10.2013 р. по 24.12.2014 р.- визначено штрафні санкції у сумі 119,4 грн., пені - 323,29 грн., всього - 442,69 грн.

Відповідно до даних картки обліку позивача, станом на 01.01.2015 по особовому рахунку позивача по платежу 71040000 рахувалася переплата з єдиного внеску у сумі 416,49 грн. Крім того, відповідно до звіту про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 20.01.2015 позивачем було самостійно визначено суму єдиного внеску у розмірі 1267,95 грн.

Відтак, з урахуванням переплати (416,49 грн.), станом на 21.01.2015 у позивача по платежу 71040000 виник борг з єдиного внеску у сумі 851,46 грн.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою суми недоїмки 23.01.2015 контролюючим органом було нараховано позивачу штрафну санкцію у сумі 197,64 грн. та визначено пеню у сумі 394,92 грн.

Станом на 31.01.2015 по особовому рахунку позивача по платежу 71040000 рахувався борг з єдиного внеску у сумі 1.444,02 грн., з яких 851,46 грн. - сума боргу, 197,64 грн. - штрафні санкції, 394,92 грн. - пеня. З огляду на що, відповідачем було сформовано позивачу вимогу від 20.02.2015 №Ф-128-23 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 1.444,02 грн. (з якої 851,46 грн. - сума боргу, 197,64 грн. - штрафні санкції, 394,92 грн. - пеня).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 названого Закону визначено недоїмку як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено статтею 9 вказаного Закону, а право органів доходів і зборів стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску визначено пунктами 1.1, 1.7 ч.1 ст.13 цього ж Закону.

Положеннями п.2, п.3, п.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

З правового аналізу наведеної законодавчої норми вбачається, що суми недоїмки, штрафних санкцій та пені погашаються за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску саме у порядку календарної черговості їх виникнення. Відтак погашення відповідачем сум штрафних санкцій та пені у порядку їх календарної черговості з коштів, що надійшли від платника податків - позивача є правомірним.

З огляду на викладені законодавчі приписи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків, що сума сформованої відповідачем заборгованості позивача, визначена у рішеннях від 31.12.2014 №, №, №, є обґрунтованою.

Судовими інстанціями також обґрунтовано зазначено, що доказів, які б спростовували правильність формування такої заборгованості, зокрема щодо своєчасної сплати вказаних платежів, позивачем суду не надано, відтак - не спростовано зазначеного.

З огляду на викладене, та керуючись ст.350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову про скасування рішень від 31.12.2014 №, №, № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій у цій частині. З приводу доводів позивача щодо необхідності повторної сплати позивачем штрафних санкцій та пені у загальній сумі, то такі доводи є помилковими, оскільки вимога про сплату боргу приймається контролюючим органом у випадку несплати платником недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, як самостійно узгодженого, так і визначеного контролюючим органом згідно з рішеннями про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Щодо доводів касаційної скарги, що в силу положень п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, оспорювана у даній справі вимога про сплату боргу від 20.02.2015 р. №Ф-128-23 підлягала скасуванню, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно приписів п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2 ст.56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.8 ст.56 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до ч.2 п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Як встановили суди попередніх інстанцій, вимога про сплату боргу від 20.02.2015 р. №Ф-128-23 була оскаржена позивачем до Головного управління ДФС у Чернігівській області за вх. №І/67 від 18.03.2015. У підтвердження своєї правової позиції платник податків вказує, що відповідь на названу скаргу надано контролюючим органом листом від 09.04.2015 №303/І/25-01-10-0415, тобто з порушенням законодавчо встановленого строку, а не 08.04.2015, як вказано у рішенні суду апеляційної інстанції.

Суди попередніх інстанцій, зазначивши, що контролюючим органом направлено лист-відповідь 08.04.2015, не вказали на підставі яких доказів дійшли такого висновку.

Дана обставина має визначальне правове значення для вирішення даного спору по суті, оскільки позивач вказує, що наявними у нього доказами підтверджується факт направлення йому відповіді контролюючим органом саме 09.04.2015. У той же час, з урахуванням приписів п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України, суди взагалі не дослідили, на який день припадає останній день 20-денного строку для надання відповіді контролюючим органом.

Без дослідження цих доказів, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині не є таким, що ґрунтується на повному та всебічному з'ясуванні обставин справи.

Відтак, враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції не було досліджено зібрані у справі докази, відповідно до п.2 ст.353 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія Верховного Суду, вважає за необхідне направити дану справу на новий розгляд у частині позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу від 20.02.2015 р. №Ф-128-23.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів відносно порушень судом апеляційної інстанції вимог ст.108 та ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України, слід зазначити наступне.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2015 апеляційну скаргу позивача було залишено без руху та роз'яснено розмір та порядок сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Названою ухвалою було встановлено, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2015, встановлений Законом України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), становить 2.009,70 грн. Також вказаною ухвалою встановлено, що позивачем до апеляційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 41,34 грн., що є меншим ніж встановлено названим Законом.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2015 від 20.10.2015 позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у справі. Станом на 04.11.2015 позивачем не було сплачено судовий збір, а тому ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 стягнено на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», у сумі 2.009,70 грн.

Однак ухвалюючи рішення про стягнення з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2.009,70 грн. судом апеляційної інстанції не було враховано часткову сплату позивачем судового збору у розмірі 41,34 грн. Тому у цій частині рішення суду апеляційної інстанції також підлягає зміні.

Відповідно до частини 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350, 351, 352, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу від 20.02.2015 р. №Ф-128-23 та справу у цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Змінити ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 у частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, виклавши резолютивну частину ухвали в цій частині у наступній редакції: Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1968,36 грн.

В іншій частині постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко