Справа № 454/2507/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/11527/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Черевика Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року у справі № 454/2507/17 (постанова ухвалена в м. Сокаль, у складі головуючого судді Фарина Л.Ю.) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 05.10.2017 звернувся в суд із адміністративним позовом до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, в якому просив визнати протиправними дії Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05Л0.1995 №358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111); скасувати рішення відповідача №4024/04-34 від 22.09.2017 про відмову у призначені пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях ЗУ від 05.10.1995 №358/95-ВР та ЗУ від 12.07.2001 №2663-111) та зобов'язати відповідача провести обчислення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 з дати звернення, тобто з 15.09.2017, виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку, без обмеження максимального розміру пенсії.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05.10.1995 №358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111). Скасовано рішення Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області № 4024/04-34 від 22.09.2017 про відмову ОСОБА_3 у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 №2663-111). Зобов'язано з 15.09.2017 Сокальське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області провести ОСОБА_3 обчислення пенсії за вислугу років відповідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (в редакціях ЗУ від 05.10.1995 №358/95-ВР та ЗУ від 12.07.2001 №2663-111) зарахувавши до стажу роботи позивача половину строку навчання у вищому навчальному закладі, виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку, без обмеження максимального розміру пенсії.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Сокальське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що згідно поданої 15.09.2017 заяви позивача та пакету документів управлінням прийнято рішення від 22.09.2017 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки не виконані умови абзацу 8 частини 1 статті 86 Закону №1697, а саме: у позивача відсутній на дату звернення встановлений законодавством стаж роботи, що зараховується до вислуги років та стаж роботи на посадах прокурорів.

Зазначає, що абзацом 8 ч. 1 ст. 86 Закону №1697 передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Відповідно до записів трудової книжки стаж за вислугу років позивача станом на 31.07.2017 складає 20 р. 2 міс. 6 дн., з них стаж роботи на посаді прокурора - 09 р. 02 міс.16 дн., що є недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

У судовому засіданні представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3, 15.09.2017 звернувся до відповідача із заявою за № 3571 про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакціях Закону України від 05.10.1995 №358/95-ВР та Закону України №2663-ІІІ від 12.07.2001).

Листом від 22.09.2017 №4024/04-34 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що не виконано умови абзацу 8 ч. 1 ст. 86 Закону України №1697, а саме відсутній на дату звернення стаж роботи, що зараховується до вислуги років та стаж роботи на посадах прокурорів.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011(яка була чинна до 01.10.2011 року) відповідно до якої було встановлено, що прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно віку.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру».

У відповідності до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Дана редакція Закону №1789-ХІІ була чинною на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (19.07.1999).

На момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду, тобто станом на 15.09.2017, діяла вже інша норма, а саме Закон України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: - з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 15 вересня 2017 року.

Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років - 23 роки; б) стаж на посадах прокурорів - не менше 13 років.

Проте, колегія суддів зазначає, що станом на 15 вересня 2017 року стаж позивача за вислугу років складав менше ніж 23 роки.

Таким чином, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення йому пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про той факт, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд України не порушив права позивача на пенсію.

Щодо посилання позивача на те, що Законом України, який діє на час його звернення до органів Пенсійного фонду суттєво звужене його право на пенсію за вислугу років, колегія суддів зазначає наступне.

У період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Разом з тим, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років.

Відтак, у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Крім того, у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 у справі 752/20817/16-а та від 21.02.2018 у справі 211/3177/17 вже висловлював правову позицію стосовно застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26.07.2001, що діяла до 30.09.2011.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд першої інстанції не врахував вищевказаних обставин та дійшов помилкового висновку щодо задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року у справі №454/2507/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 07.05.2018