Справа № 813/3957/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3957/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/3957/17 за

позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, представник не прибув
до Головного управління ДФС у Львівській області, представник не прибув
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 01.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки актів перевірки на підставі яких винесені спірні рішення, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що до ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУДФС у львівській області подав податкову декларацію платника єдиного податку за перше півріччя 2015 року і задекларував суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету 642183,00 грн.

У вищевказаній декларації була допущена механічна помилка, а саме дублювання рядка 21 в рядок 24 даної декларації, що призвело до завищення суми єдиного податку, що в свою чергу не відповідає фактичним показникам господарської діяльності позивача. Після самостійного виявлення даної помилки, 09.08.2016 року була подана уточнююча податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця, що дало змогу врегулювати суму єдиного податку без нанесення збитків державному бюджету. Відповідно платіжного доручення № 104 від 19.06.2015 року з рахунку позивача було відраховано кошти в сумі 10365 грн. як єдиний податок за другий квартал 2015 року, а відповідно до платіжного доручення №114 від 18.08.2015 року з рахунку позивача було відраховано кошти в сумі 2692 грн. як єдиний податок за другий квартал 2015 року, тобто позивачем було сплачено єдиний податок за другий квартал 2015 року в розмірі 13057 грн., що відповідає рядку 14 уточненої податкової декларації. Відтак, допущені позивачем помилки у деклараціях з єдиного податку за перше півріччя 2015 року не призвели до несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобовязання та не свідчать про зниження суми податкового зобовязання.

Також позивач вказує, що предметом камеральної перевірки відповідно акту перевірки було дотримання вимог законодавства в частині своєчасності сплати податкових зобовязань єдиного податку, що не відповідає предмету камеральної перевірки податкової звітності платника податку, перевірка податкової звітності позивача, проводилася без врахування показників уточнюючої декларації платника єдиного податку третьої групи за перше півріччя 2015 року.

Крім цього, відповідачем порушено вимоги п. 86.7 ст. 86 ПК України, оскільки відповідачем не було надано відповідь на заперечення на акти перевірок, а також порушено п. 86.8 ст. 86 ПК України прийнято спірні рішення без урахування заперечень та висновку про результати розгляду заперечень.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи без участі представників позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задоволити повністю.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечив з підстав, що позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку за перше півріччя 2015 року реєстраційний № і задекларовано суму єдиного податку, яка підлягає сплаті до бюджету 642183 грн., а 04.11.2015 року подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного внеску за перше півріччя 2015 року, в якій зменшено суму податкового зобовязання. Оскільки, відповідно до даних облікової картки платника податку станом на 20.08.2015 року рахувався борг в сумі 628989,26 грн., то за період з 20.08.2015 року по 04.11.2015 року відповідно до п. 126 ПК України нараховано 20 відсотків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобовязань.

Представник відповідача в судове засідання не прибув.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що розгляд справи неодноразово відкладався в тому числі і для подання сторонами додаткових доказів.

Судом встановлені наступні обставини:

19.07.2017 року відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобовязань до бюджету. За результатами якої складено акт № 001761/13-01-13-10/НОМЕР_3.

Перевіркою встановлено порушення п. 295.3 ст. 295 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями).

19.07.2017 року відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобовязань до бюджету. За результатами якої складено акт № 001768/13-01-13-10/НОМЕР_3.

Перевіркою встановлено порушення п. 295.3 ст. 295 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями).

01.08.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі акта від 19.07.2017 року за № 001761/13-01-13-10/НОМЕР_3 встановлено порушення строку сплати суми грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб, та зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 131207,14 грн. за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

01.08.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі акта від 19.07.2017 року за № 001768/13-01-13-10/НОМЕР_3 встановлено порушення строку сплати суми грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб, та зобовязано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 64178,39 грн. за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що спірні рішення відповідача щодо встановлення порушення строку сплати грошового зобовязання, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Докази надані позивачем, копії, а саме:

- податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за перше півріччя 2015 року;

- податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за перше півріччя 2015 року уточнююча;

Судом враховуються аргументи позивача, оскільки платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

09.08.2016 року позивачем подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за І півріччя 2015 року. Уточнюючою декларацією позивач усунув технічну помилку.

Відповідальність за виправлення (уточнення) інформації податкових декларацій в частині зміни розміру податкових зобов'язань наступає тільки в разі подання уточнюючої податкової декларації в зв'язку з виявленням факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів.

Суд зазначає, що специфіка нарахування штрафної санкції полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу. Таким чином, при поданні уточнюючої декларації, якою зменшується податкове зобов'язання з певного податку, відсутній об'єкт застосування штрафної санкції, передбаченої ст. 126 Податкового Кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшення податковим зобов'язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, у той час як нарахування штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі К/800/15016/17.

Також суд зазначає, що за правилами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 27.01.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будгарантінвест-55» до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області про визнання незаконним наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки та визнання протиправними дій, нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення перевірок, у тому числі й документальних позапланових виїзних. Лише їх дотримання може бути підставою для висновку про законність такої перевірки. Невиконання, в свою чергу, процедурних вимог Податкового кодексу України щодо призначення та (або) проведення контрольних заходів призводить до визнання перевірок (незалежно від їх виду) незаконними та відсутності правових наслідків таких.

Так, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, з огляду на приписи пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, під час камеральної перевірки не можуть використовуватися документи первинного обліку платника податків.

В силу приписів пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Вказана позиція узгоджується із позиціє ВС викладеною в постанові від 10.04.2018 року по справі № 26/13195/16.

На підставі вказаного суд приходить до висновку про протиправність прийнятих податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 01.08.2017 року.

З цих же підстав судом не враховуються аргументи відповідача.

Норми права, які застосував суд, наступні:

Згідно з п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 цього ж Кодексу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно п. 295.3 ст. 295 названого кодексу платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, Львівська область, смт. Рудне, вул. Шашкевича, 23) до Головного управління ДФС у Львівській області (, м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 01.08.2017 року задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 01.08.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_2 від 01.08.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, Львівська область, смт. Рудне, вул. Шашкевича, 23) 1954,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу

Рішення суду складено в повному обсязі 02.05.2018 року.

Суддя Гавдик З.В.