Справа № 807/76/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2018 року м. Ужгород№ 807/76/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Данча М.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Білей М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 03 травня 2018 року.

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Закарпатській області), якою просив суд:

1.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 19.01.2018.

2.Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Волошина, 52) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (адреса: 89600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

01.03.2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив:

1.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 19.01.2018.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 19.01.2018.

3.Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Волошина, 52) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (адреса: 89600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1409,60 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 47 КАС України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки, позивач скористався наданим йому правом, передбаченим ст.47 КАС України, суд прийняв таку заяву та розглянув справу в редакції з урахуванням збільшених позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що в період з 26.12.2017 року по 05.01.2018 року працівниками Головного управління ДФС у Закарпатській області було проведено перевірку, відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, за результатами якої складено Акт №5/13-11/НОМЕР_1 від 05.01.2018 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за жовтень 2017 р.»

В Акті перевірки, зокрема, зазначено, що ФОП ОСОБА_3 порушено п.200.1, пп. «б» - 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в частині завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2017 року на суму 54556,00 грн. За наслідками перевірки було прийняте податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатській області № від 19.01.2018 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 54556,00 грн., у тому числі штрафні (фінансові) санкції 27278,00 грн. Також, ГУ ДФС у Закарпатській області 19.01.2018 року було прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення №, яким на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 27278,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними та такими, що прийняті всупереч вимогам Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів наведених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, зазначив, що позивач є платником податку на додану вартість, однак вказаний транспортний засіб був ним придбаний як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем, що підтверджується, зокрема, свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу. Виходячи з вищенаведеного в порушення статті 200, пунктів 200.1, 200.4 підпункту «б» ПК України позивачем завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за жовтень 2017 року в розмірі ПДВ 54556,00 грн. У зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачем, на підставі наказу ГУ ДФС у Закарпатській області від 15.12.2017 року №1920, у період з 26.12.2017 року по 02.01.2018 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3, щодо достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачується до державного бюджету за жовтень 2017 року.

За результатами вказаної перевірки 05 січня 2018 року складено акт за №5/13-11/НОМЕР_1.

Перевіркою було встановлено порушення пунктів 200.1, абз.б) 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_3 завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі ПДВ 54556 грн. за жовтень 2017 року. В порушення п.201.1 ст.200 ПК України ФОП ОСОБА_3 не зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 54556 грн. (а.с. 11-24).

На підставі даного акту перевірки 19 січня 2018 року було прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 54556,00, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 27278,00 грн. (а.с. 25).

Також, на акту перевірки 19 січня 2018 року було прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 27278,00 грн., за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абз. 2 п. 120.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України, податкових накладних на суму ПДВ 54556,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачем придбано вантажний автомобіль марки IVECO, модель EUROCARGO ML75E18, 2013 року випуску, тип ТЗ - автомобіль вантажний, номер кузова - НОМЕР_4, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу від 03.10.2017 року за №05/10/17 (а.с.26).

Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.10.2017 року за №05/10/17, укладений між ПП «Форте-Стер» та позивачем на суму 327336 грн. (а.с. 26).

Сума ПДВ відповідно до вказаного договору складає 54556,00 грн. Така сума ПДВ була сплачена, що підтверджується видатковою накладною від 03.10.2017 року №05/10/17 (а.с.29), рахунком-фактурою №СФ-0000415 від 27.09.2017 року та платіжним дорученням № 2031 від 02.10.2017 року (а.с.31).

Вказаний транспортний засіб було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_3 з та присвоєно реєстраційний номером НОМЕР_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с.37). Придбання позивачем вказаного транспортного засобу не заперечується сторонами.

Документами, що підтверджують використання вищезазначеного транспортного засобу у господарській діяльності є наявні в матеріалах справи копії: акту виконаних робіт №260 від 29.11.2017 року (а.с.33), товарно-транспортної накладної №807 від 28.11.2017 року (а.с.36) та міжнародної товарно-транспортної накладної FLEX056208 (а.с.32).

Приймаючи рішення про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування, відповідач виходив з того, що придбаний транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу, а тому, враховуючи вимоги статті 325 ЦК України, ПДВ за придбаний основний засіб не може бути включене до складу податкового кредиту.

Відповідно до пункту б «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до пункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз. «а» п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Зазначене узгоджується також з положеннями п. 201.12 ст. 201 ПК України, відповідно до яких у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З акту перевірки вбачається та не заперечується сторонами, що фактичним видом діяльності позивача є:

- технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів;

- вантажний автомобільний транспорт;

- надання послуг перевезення речей (переїзду);

- допоміжне обслуговування наземного транспорту;

- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Такі види діяльності позивача підтверджуються Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість від 08.08.2011 року за №100347141, виданого Мукачівською ОДПІ, індивідуальний податковий номер зареєстровано платником ПДВ з 08.08.2011 року (а.с.35) та Ліцензією Державної служби України з безпеки на транспорті №280 від 03.06.2016 року (а.с.38).

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 ПК України термін «особа» для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою, яка здійснює діяльність віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні ст.ст. 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, включення сум до податкового кредиту з ПДВ та визначення бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Судом відхиляються посилання відповідача на норми ЦК України, оскільки, відповідно до статті 1 частини 2 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, крім того, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Натомість відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, умови щодо формування податкового кредиту визначаються Податковим кодексом України, який право на віднесення сум податків до податкового кредиту ставить в залежність від 2-х обставин: використання придбаних основних засобів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, та наявність податкової накладної.

Аргументуючи обґрунтованість висновків, зроблених в акті перевірки від 05.01.2018 року, відповідач посилається на не здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 54556,00 грн., що, враховуючи приписи ПК України, унеможливлює включення сум податку до податкового кредиту.

Разом з тим, суд вважає таке твердження відповідача безпідставним з огляду на вищезазначені норми податкового законодавства, зокрема, на те, що п. 198.6 ст. 198 та п. 201.12 ст. 201 ПК України прирівнюють митні декларації, оформлені відповідно до вимог законодавства, які підтверджують сплату податку, до документів, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту, та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної.

Таким чином, висновки відповідача про те, що позивач, як фізична особа - підприємець, не має права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку, сплаченого в ціні придбаних транспортних засобів, що використовуються в його господарській діяльності, є безпідставними, не ґрунтуються на нормах діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, а тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційно закріплений принцип законності також міститься і в п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, згідно з яким, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення контролюючий орган діяв не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 19 січня 2018 року за № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 19 січня 2018 року за № .

4. Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (89600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) судові витрати по справі у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич