Справа № 2-а-946/08
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-946/08

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

03 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

заявника: ОСОБА_2

представника Лівобережного міжрайонного центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття: Качурішина Олександра Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року (ухвалена в м. Вінниці) у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за адміністративним позовом Лівобережного міжрайонного центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за адміністративним позовом Лівобережного міжрайонного центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує на невідповідність ухвали суду першої інстанції вимогам чинного законодавства, оскільки вважає, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2008 року, на підставі якої було видано виконавчий лист, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Лівобережний міжрайонний центр зайнятості-робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 300 та 304 КАС України, та не подав відзив на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник Лівобережного міжрайонного центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надавши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 293 КАС України апеляційну скаргу може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 296 КАС України визначено форму та зміст апеляційної скарги.

Так, відповідно до п.п. 5 та 6 вказаної статті, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Колегією суддів при дослідженні апеляційної скарги, при вивченні матеріалів справи, а також заяви, яка була подана апелянтом до суду першої інстанції встановлено, що мотивами звернення до суду ОСОБА_2 із даною заявою стало бажання останнього визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається зі змісту вимог апеляційної скарги, ОСОБА_2 просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи вимоги вказаної заяви, ОСОБА_2 посилається на те, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2008 року, на виконання якої було видано виконавчий лист, прийнята з порушенням Закону, оскільки останній під час розгляду справи був відсутній, тому що перебував на амбулаторному лікуванні.

В підтвердження своїх доводів апелянт надав суду наступні докази: ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2010 року, якою було відмолено ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2008 року; заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2, які були подані представником Лівобережного центру зайнятості Качурішиним О.В. до Вищого адміністративного суду України; ухвалу Вищого адміністративного суду від 06 квітня 2011 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2010 року без змін; заяву директору Лівобережного міжрайонного центру зайнятості від 23.11.2009 року.

ОСОБА_2 надав суду докази, в яких зазначено, що основними підставами звернення до суду з даною заявою було неправомірне рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2008 року, а також подані заперечення позивача до Вищого адміністративного суду України, які слугували підставою для залишення без змін ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, якою ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2008 року.

Таким, чином заявник наполягав в своїй заяві та апеляційній скарзі, що саме вищевказане стало підставою звернення до суду із заявою, яка є предметом розгляду по даній адміністративній справі.

При цьому, при розгляді апеляційної скарги в судовому засіданні ОСОБА_2 послався на норму статті 259 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), яка передбачала оформлення виконавчого листа, виправлення помилки в ньому та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Оцінюючи надані докази заявника, як підставу скасування ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року судова колегія зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Закон - це різновид нормативних актів, які приймає Верховна Рада України.

Згідно ст.3 КАС України ( в редакції діючої з 15.12.2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Положеннями частини 3 зазначеної статті визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з даною заявою, діє норма статті 374 КАС України, яка регулює підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому заявник, у своїх доводах посилається на статтю 259 КАС України, яка діяла до 15 грудня 2017 року, та вказує на те, що саме дана стаття повинна регламентувати питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 заявив, що на його думку він правильно використовує посилання на статтю 259 КАС України ( яка діяла до 15 грудня 107 року), тому що, вона має ідентичний зміст і регулює ідентичні питання, як і стаття 374 КАС України, яка на думку суду має бути застосована в даних правовідносинах.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 2 ст. 374 КАС України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причини.

Згідно поданих матеріалів, судом першої інстанції було встановлено, що виконавчий лист № 2-а-946/08 виданий Вінницьким окружним адміністративним судом на виконання судового рішення від 11.03.2008 року, яке набрало законної сили, на час розгляду заяви в суді першої інстанції виконано.

У зв'язку з чим, Вінницьким окружним адміністративним судом було встановлено, що виконавчий лист не є таким, що виданий помилково, обов'язок відповідача щодо його виконання встановлений судовим рішенням та не спростовано належними та допустимими доказами. Відтак прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа № 2-а-946/08 таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 373 КАС України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 374 КАС України передбачено порядок виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до положень статті 374 цього Кодексу суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 2 вказаної статті, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причини.

Здійснивши аналіз вищезазначених правових норм, колегія суддів вважає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа. Виконавчий лист може бути визнано судом таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий помилково, за відсутності обов'язку боржника щодо його виконання або внаслідок добровільного виконання боржником.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2008 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 кошти в сумі 2294 грн. 19 коп. на користь Лівобережного міжрайонного центру зайнятості.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 27 листопада 2008 року оскаржив його до Київського апеляційного адміністративного суду, разом з апеляційною скаргою було подано клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження вказаної постанови.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2010 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2008 року відмовлено, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2011 року.

Постанова Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 2-а-946/08 від 11.03.2008 року набрала законної сили 24.03.2008 року.

На виконання вказаної постанови Вінницьким окружним адміністративним судом 02 червня 2008 року було видано виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому документі дослівно викладена резолютивна частина судового рішення, що відповідає вимогам, визначеним у п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку виконавчий лист по справі № 2-а-946/08 не є таким, що виданий помилково або виконаний добровільно, а тому відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа № 2-а-946/08 таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Положеннями стаття 73 вказаного Закону, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності ухвали суду першої інстанції.

Свою позицію ОСОБА_2 аргументував з посиланнями на статтю 259 КАС України, яка на даний час не діє, зазначивши, як аргумент підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не ч. 2 ст. 374 КАС України (в редакції від 15.12.2017 року), а інші обставини, які не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, як докази в розумінні статті 72 КАС України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

На підставі викладеного, виходячи з заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята ухвала відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 травня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.