Справа № 810/1109/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року № 810/1109/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії/бездіяльність Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області за відмову надати запитувану інформацію на запит інформації від 18.01.2018, за порушення терміну розгляду звернення та надання недостовірної інформації;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію про зміни в пенсійному законодавстві та щодо Закону України, який набрав чинності 01.11.2011, ким та коли вказаний закон прийнято, коли цей закон опубліковано та які правові підстави були застосовувати цей закон всупереч статтям 22, 57, 58 Конституції України;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію чи застосовувало Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області «зміни в законодавстві» до інших громадян, які отримують пенсійні виплати в управлінні, у тому числі до пенсіонерів з числа чиновників, суддів, прокурорів, офіцерів; чи зміни в законодавстві були застосовані до соціально незахищених громадян або, можливо, зміни в законодавстві застосували тільки до заявника;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію стосовно розпорядження від 22.12.2011, у якому, посилаючись на «зміну надбавки», позивачу був зменшений основний розмір пенсійних виплат в двадцять два рази, з 2941,00 грн. на 01.10.2011 до 135,00 грн. у грудні 2011 року та надати інформацію, що за надбавка застосувалася до основного розміру пенсії позивача, яким чином дана надбавка була застосована до позивача, коли дана надбавка набула чинності;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію стосовно застосування «надбавки» до інших громадян, які отримують пенсійні виплати в управлінні, у тому числі до пенсіонерів з числа чиновників, суддів, прокурорів, офіцерів; чи дана надбавка була застосована до соціально незахищених громадян або, можливо, «надбавку» застосували тільки до позивача;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки у розмірі 10000,00 грн. та стягнути з відповідача кошти у розмірі 10000,00 грн. за ненадання запитуваної інформації, за порушення прав позивача, гарантованих статтям 22, 24, 58 Конституції України, та перешкоди позивачу знати все про своє пенсійне забезпечення, у результаті чого позивачу протягом тривалого строку була недоотримана пенсія в передбаченому законодавством розмірі;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати позивачу моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та стягнути кошти у розмірі 10000,00 грн. за порушення прав позивача, гарантованих статтям 22, 24, 57, 58 Конституції України, за виявлену зневагу до позивача, вчинену з цинізмом, виявлену у застосуванні до пенсійних виплат позивачу "протокольного доручення КМУ" та відмови надати інформацію, надання недостовірної інформації щодо рішень судів, які набули чинності, що завдало позивачу тяжких моральних страждань.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача з інформаційним запитом, що стосувався інформації про його пенсію та підстави її перерахунку, розгляд якого відповідач здійснив з порушеннями вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зокрема, надав інформацію, що не стосується предмета інформаційного запиту; порушив строки розгляду інформаційного запиту.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Натомість 20.04.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у якому відповідач зазначив, що позивачеві було надано вичерпну інформацію по суті поставлених в інформаційному запиті питань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду клопотання відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення.

У судове засідання, призначене на 25.04.2018, учасники справи не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, клопотань щодо відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника до суду не надходило.

Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із запитом на інформацію від 18.01.2018 №54/Л-01, у якому просив:

- надати інформацію про зміни в пенсійному законодавстві та щодо Закону України, який набрав чинності 01.11.2011, ким та коли вказаний закон прийнято, коли цей закон опубліковано та які правові підстави були застосовувати цей закон всупереч статтям 22, 57, 58 Конституції України;

- надати інформацію чи застосовувало Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області «зміни в законодавстві» до інших громадян, які отримують пенсійні виплати в управлінні, у тому числі до пенсіонерів з числа чиновників, суддів, прокурорів, офіцерів; чи зміни в законодавстві були застосовані до соціально незахищених громадян або, можливо, зміни в законодавстві застосували тільки до заявника;

- надати інформацію стосовно розпорядження від 22.12.2011, у якому, посилаючись на «зміну надбавки», позивачу був зменшений основний розмір пенсійних виплат в двадцять два рази, з 2941,00 грн. на 01.10.2011 до 135,00 грн. у грудні 2011 та надати інформацію, що за надбавка застосувалася до основного розміру пенсії позивача, яким чином дана надбавка була застосована до позивача, коли дана надбавка набула чинності;

- надати інформацію стосовно застосування «надбавки» до інших громадян, які отримують пенсійні виплати в управлінні, у тому числі до пенсіонерів з числа чиновників, суддів, прокурорів, офіцерів; чи дана надбавка була застосована до соціально незахищених громадян або, можливо, «надбавку» застосували тільки до позивача.

Відповідь на інформаційний запит позивача була оформлена Броварським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду Київської області листом від 24.01.2018 №54/Л-01.

У вказаному листі відповідач роз'яснив, що 19.06.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 № 3491-VI, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

При цьому, на виконання цього закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 №745, якою були встановлені розміри відповідних пенсійних виплат.

Не погоджуючись зі змістом відповіді на інформаційний запит та строками, у які відповідач її надав, позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Положеннями статті 9 Закону України «Про інформацію» обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

У розумінні статті 1 вказаного закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Таким чином, праву особи на доступ до публічної інформації кореспондує обов'язок розпорядника публічної інформації надати її на відповідний запит.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Підстави для відмови у наданні інформації на відповідний запит є вичерпними.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

- розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Суд зазначає, що Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, що зареєстрована Міністерством юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, затверджено Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Згідно з пунктом 3 Положення, основними завданнями управління Фонду є:

- реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення;

- ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

- виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до пункту 4 Положення, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

- призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства;

- надає застрахованим особам інформацію, що міститься на їх персональних облікових картках у реєстрі застрахованих осіб;

- здійснює розгляд звернень, заяв та скарг підприємств, установ, організацій і громадян з питань діяльності Фонду, виявляє та усуває причини, що призводять до подання громадянами скарг.

Беручи до уваги, що запит позивача стосувався призначення, перерахунку та виплати йому та іншим особам пенсії, суд дійшов висновку, що Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області є розпорядником інформації, яку просив надати позивач, а відтак зобов'язане було надати позивачеві достовірну, точну та повну інформацію на його запит.

Разом з цим, зміст листа від 24.01.2018 №54/Л-01 критеріям точності та повноти не відповідає, позаяк інформацію, яку прагнув отримати позивач, містить лише частково.

Так, у листі від 24.01.2018 №54/Л-01 Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області роз'яснило позивачеві порядок і спосіб, у який територіальним органом Пенсійного фонду було виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 у справі №2а-1322/10, та роз'яснено, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 № 3491-VI норми Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний захист дітей війни», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими встановлений розмір пенсійних виплат, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

У той же час, як вбачається з інформаційного запиту позивача, останній у пункті першому запиту просив надати інформацію про Закон України, який набрав чинності 01.11.2011, та став підставою для припинення виплати йому пенсії у розмірі, який був визначений у рішенні Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 у справі №2а-1322/10. Крім того, позивач просив надати інформацію про дату прийняття такого закону і підстави його застосування до його пенсії.

З відповіді на інформаційний запит позивача, що оформлена листом від 24.01.2018 №54/Л-01, незрозуміло, чи був факт прийняття Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 № 3491-VI тими самими «змінами у законодавстві, що набули чинності 01.01.2011», про які йдеться у пункті 1 прохальної частини інформаційного запиту, та які стали підставою для припинення виплати позивачеві пенсії у розмірі, встановленому у рішенні Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 у справі №2а-1322/10, або ж прийняття вказаного закону є самостійною (іншою) підставою для виплати позивачеві пенсії у меншому розмірі.

Крім того, відповідь на інформаційний запит позивача містить суперечливу інформацію щодо дати набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», що передує його прийняттю.

Суд зазначає, що на поставлене у пункті 1 інформаційного запиту позивача питання відповідач мав би зазначити повну та достовірну інформацію, що полягає у конкретній відповіді на питання, якого стосувався запит, а саме, з приводу Закону України, що набрав чинності 01.01.2011, та став підставою для зменшення пенсійних виплат позивача. При цьому, якщо закон, ідентифікуючі ознаки якого наведені в інформаційному запиті, відповідачеві не відомий, не приймався та/або Пенсійним фондом України до пенсії позивача не застосовувався, відповідь на інформаційний запит повинна містити відповідне роз'яснення.

Фактично у відповіді на інформаційний запит відповідач надав позивачеві консультацію (роз'яснення) з приводу питань, що не були предметом інформаційного запиту.

Натомість відповіді на питання, поставлені у пунктах 2-4 інформаційного запиту позивача, лист Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 24.01.2018 №54/Л-01 взагалі не містить.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивач неодноразово звертався до управління з подібними запитами або на факт того, що запитувана інформація знаходиться у вільному доступі не звільняє розпорядника від обов'язку надати запитувану інформацію, позаяк не відносяться до визначених у частині 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» підстав для відмови у доступі до публічної інформації.

Таким чином, зміст відповіді на інформаційний запит позивача не містить повної інформації на поставлені у ньому конкретні питання. Одночасно з цим, лист відповідача від 24.01.2018 №54/Л-01 не містить посилань на те, що Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області не є розпорядником інформації, зазначеної у запиті позивача, або не може надати таку інформацію у зв'язку з її відсутністю.

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність дій Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у відмові надати відповідь на інформаційний запит позивача від 18.01.2018 №54/Л-01.

Щодо строків розгляду інформаційного запиту позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, інформаційний запит позивача Броварським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було зареєстровано 18.01.2018 за №54/Л-01. Відповідь на запит Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області оформило листом від 24.01.2018 за №54/Л-01

Беручи до уваги, що 20.01.2018 та 21.01.2018 були неробочими днями (субота та неділя) відповідач зобов'язаний був надати відповідь на запит позивача у термін до 25.01.2018.

У позовній заяві позивач зазначає, що лист від 24.01.2018 за №54/Л-01, яким оформлено відповідь на його інформаційний запит, отримав особисто 30.01.2018 у відділі звернень громадян, тобто на 8-й робочий день.

Оскільки будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача у частині моменту отримання відповіді на інформаційний запит, відповідач під час розгляду справи не надав (зокрема, доказів направлення та вручення листа від 24.01.2018 за №54/Л-01), суд дійшов висновку про порушення Броварським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області строків розгляду інформаційного запиту.

Щодо вимог позивача про компенсацію матеріальних збитків, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у статті 1166 Цивільного кодексу України, частино 1 якого передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що майнова (матеріальна) шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Об'єктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші. Майнова шкода поділяється на реальні збитки, фактичні втрати, пов'язані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, пов'язані із відновленням свого порушеного права, а також упущену вигоду/доходи, які особа могла б одержати, якщо б її право не було порушено.

Доказів понесення позивачем будь-яких матеріальних втрат у зв'язку з порушенням відповідачем порядку розгляду інформаційного запиту матеріали справи не містять.

Сам по собі факт ненадання повної відповіді на запит не означає заподіяння матеріальної шкоди.

Крім того суд враховує, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, посилається на обставини, які не мають відношення до даної справи, зокрема, на порушення відповідачем вимог законодавства при визначені йому пенсії.

Суд зазначає, що предметом цієї справи є відносини, пов'язані з розглядом інформаційного запиту і саме у цих правовідносинах повинна бути заподіяна матеріальна шкода, яка є предметом позову. Суд у межах даної справи не розглядає питання наявності чи відсутності у діях відповідача можливих інших порушень прав позивача і заподіяння цими порушеннями матеріальної шкоди.

Беручи до уваги недоведеність позивачем фактів понесення ним будь-яких матеріальних збитків у зв'язку з неправомірними діями відповідача під час розгляду інформаційного запиту, вимоги позивача про компенсацію та стягнення з відповідача коштів у розмірі 10000,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частино 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, моральну шкоду позивач вимагає, у першу чергу, у зв'язку з порушенням його прав на розмір пенсії, встановлений за наслідками розгляду адміністративної справи №2а-1322/10. Разом з цим, суд зазначає, що правовідносини, пов'язані з призначенням, виплатою та перерахунком пенсії позивача не є предметом цієї справи.

Водночас доводи позивача про завдання йому моральних страждань у зв'язку з ухиленням відповідача від надання відповіді на інформаційний запит у спосіб, у який бажає позивач, жодними доказами під час розгляду справи підтверджені не були.

Стверджуючи про те, що внаслідок надання неповної відповіді на інформаційний запит позивачу було завдано моральну шкоду, останнім не доведено факту наявності будь-яких обставин, що свідчили б про перенесені душевні та/або фізичні страждання та їх природу; приниження честі та гідності позивача або його ділової репутації.

Таким чином суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується, а судом не встановлено наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача під час розгляду інформаційного запиту та душевними стражданнями, про які стверджує позивач. Суд також враховує, що позивач не надав жодних доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у частині, що стосується визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду інформаційного запиту та зобов'язання відповідача дати надати інформацію на інформаційний запит.

У частині, що стосується відшкодування матеріальної і моральної шкоди адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір з відповідача не стягується.

Щодо вимог позивача про компенсацію йому інших судових витрат (за складання позовної заяви та підготовкою справи до судового розгляду), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, пов'язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Будь-яких доказів, як-то договорів, рахунків, що свідчать про здійснення позивачем витрат, пов'язаних з вчиненням процесуальних дій, у тому числі внаслідок подання адміністративного позову, або підготовкою справи до розгляду, позивач не надав.

З урахуванням викладеного клопотання позивача про компенсацію інших судових витрат є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у наданні неповної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 18.01.2018 №54/Л-01.

3. Визнати протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у порушенні строків надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 18.01.2018 №54/Л-01.

4. Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію про зміни в пенсійному законодавстві та щодо Закону України, який набрав чинності 01.11.2011, ким та коли вказаний закон прийнято, коли цей закон опубліковано та які правові підстави були застосовувати цей закон всупереч статтям 22, 57, 58 Конституції України.

5. Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію чи застосовувало Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області «зміни в законодавстві» до інших громадян, які отримують пенсійні виплати в управлінні, у тому числі до пенсіонерів з числа чиновників, суддів, прокурорів, офіцерів; чи зміни в законодавстві були застосовані до соціально незахищених громадян або, можливо, зміни в законодавстві застосували тільки до заявника.

6. Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію стосовно розпорядження від 22.12.2011, у якому, посилаючись на «зміну надбавки», позивачу був зменшений основний розмір пенсійних виплат в двадцять два рази, з 2941,00 грн. на 01.10.2011 до 135,00 грн. у грудні 2011 року та надати інформацію, що за надбавка застосувалася до основного розміру пенсії позивача, яким чином дана надбавка була застосована до позивача, коли дана надбавка набула чинності.

7. Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати інформацію стосовно застосування «надбавки» до інших громадян, які отримують пенсійні виплати в управлінні, у тому числі до пенсіонерів з числа чиновників, суддів, прокурорів, офіцерів; чи дана надбавка була застосована до соціально незахищених громадян або, можливо, «надбавку» застосували лише до позивача.

8. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

9. Судові витрати розподілу не підлягають у зв'язку з їх відсутністю (недоведеністю).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду - 07.05.2018.

Суддя Панченко Н.Д.