Справа № 805/3073/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 травня 2018 р. Справа №805/3073/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області до ПАТ «ВТУ«Шахтарськвантажтранс» про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 10 627,17 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ПАТ «ВТУ«Шахтарськвантажтранс», в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2 за період з 01.12.2017 по 31.03.2018 року в сумі 10 627,17 грн.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд доходить висновку про те, що даний позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий з порушенням вимог статей 160,161 КАС України.

Так, у порушення вимог пункту 11 частини п’ятої статті 160 КАС України у позовній заяві не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з нормами частини статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем, одночасно з адміністративним позовом до суду було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання адміністративного позову, яке вмотивовано тим, що Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області не має можливості сплатити судовий збір у зв’язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету, оскільки Управління є бюджетною організацією та фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету. Також зазначає, що відповідно до ч.2 ст.73 закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Розглянувши заявлене клопотання, суд доходить висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до норм статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (надалі - Закон № 3674-VI).

Норми статті 8 Закону № 3674-VI, які встановлюють підстави та порядок звільнення від сплати судового збору також передбачають вичерпний перелік суб'єктів стосовно яких дозволяється звільнення від сплати судового збору, до якого позивач-суб’єкт владних повноважень не належить. Посилання, якими обґрунтовано заявлене позивачем клопотання, нормами зазначеної статті також не передбачені, як підстави для звільнення від сплати судового збору, що унеможливлює його задоволення.

Крім того суд зауважує, що нормами статей 44, 45 КАС України передбачено обов’язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов’язки, зокрема, щодо сплати судового збору, а тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 826/6323/16 (провадження № К/9901/33075/18).

Суд також зазначає, що Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» були внесені зміни до Закону № 3674-VI, у тому числі, пункти 18-20 частини першої статті 5 (які, зокрема, передбачали звільнення від сплати судового збору Пенсійного фонду України та його органів) були виключені, отже судовий збір підлягає сплаті позивачем на загальних підставах.

Крім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що зможе змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для такої особи, у такій спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якою прагнуть досягти (п. 31 рішення від 30 травня 2013 року у справі «Пелевін проти України», заява № 49069/11).

В рішення від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» («Кройц проти Польщі», заява № 28249/95) Європейський суд з прав людини зауважив, що самі по собі вимоги про сплату судових втрат у цивільному процесі не можуть розглядатися як такі, що суперечать п. 1 ст. 6 Конвенції. Вказане конвенційне положення не може тлумачитися як таке, котре надає право на отримання безкоштовної юридичної допомоги від держави у процесі вирішення цивільної справи чи право на «безкоштовний» цивільний процес.

Розмір судових витрат за обставин конкретної справи слід оцінювати з урахуванням можливості заявника сплатити таку суму та зважаючи на стадію провадження у справі, коли у заявника виник обов’язок по сплаті цих витрат. Саме ці обставини є істотними при вирішенні питання про те, чи було порушено право особи на доступ до суду.

Таким чином, сама по собі вимога щодо сплати судового збору не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, суд зазначає, що УПФУ звернулося до суду з цим позовом не з метою захисту своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічних правовідносин, а з метою реалізації владних управлінських функцій щодо здійснення контролю за своєчасністю та повнотою відшкодування страхувальниками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Разом з цим, суд зазначає, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи є державними органами, які фінансуються з рахунок державного бюджету. Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про «Державний бюджет України» на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень тощо не є підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

Так, положеннями частини першої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно норм пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривень.

З аналізу наведених норм вбачається, що за подання до адміністративного суду позову майнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., оскільки сума судового збору 159,41 грн. є меншою прожиткового мінімуму (10 627,17*1,5%) за наступними реквізитами: отримувач коштів УК/м. Слов'янськ/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37803368; банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області; код банку отримувача (МФО) 834016; рахунок отримувача 4075; код класифікації доходів бюджету 22030101. Призначення платежу: Судовий збір, за позовом __ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа) та надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням заявнику строку для усунення недоліків шляхом подання до суду належних доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн. та власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Керуючись,ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області про звільнення від сплати судового збору – відмовити.

Позовну заяву Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області до ПАТ «ВТУ«Шахтарськвантажтранс» про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 10 627,17 грн. - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 (п’ять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду належних доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн. та власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала прийнята в нарадчій кімнаті, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кочанова П.В.