Справа № 216/6570/17(2-а/216/249/17)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2018 рокусправа № 216/6570/17(2-а/216/249/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельника В.В.

судді: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі
апеляційну скаргуІнспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 ДПП сержанта поліції ОСОБА_2
на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2018 року (суддя Бутенко М.В.) у справі №216/6570/17
за позовомОСОБА_3
до третя особаІнспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 ДПП сержанта поліції ОСОБА_2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції
проскасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до Центрально-Міського районного суду з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 ДПП сержанта поліції ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, в якому, просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення (а.с. 1-4).

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2018 року (суддя Бутенко М.В.) адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено (а.с. 35-36).

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 38-44).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення підтверджується складеною відповідно до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовані факт зупинення транспортного засобу за кермом якого перебував позивач в зоні для здійснення зупинки/стоянки транспортними засобами, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Сторони по справі, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не зявивилися, своїх представників не направили, крім того відповідач в апеляційній скарзі просив розглянути апеляційну скаргу без його участі (а.с. 44).

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників позивача та відповідача та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 06.12.2017 року інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР № 481182, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за те, що він 06.12.2017 року о 21 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Сітроен Джампер», д/н НОМЕР_1, в м. Кривому Розі по пр. Визволення, б. 1 здійснив зупинку на місці для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», чим порушив вимоги дорожньої розмітки 1.30 розділу 34 ПДР України (а.с. 6).

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 8.1. Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньою розміткою, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою та іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Згідно матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 06.12.2017 року о 21-00 годині позивач припаркував свій автомобіль на стоянці біля торгового комплексу за адресою пл. Визволення, буд. 1, територія якої не освітлювалась взагалі, а погодні умови у вигляді дощу, бруду у той день зовсім ускладнювали видимість дорожньої розмітки у тому місці.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

На підтвердження правомірності винесеної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем надано суду копію відеозапису обставин, що зафіксовані у постанові (а.с. 26).

Проте цим відеозаписом не зафіксовано факт порушення позивачем вимоги дорожньої розмітки 1.30 розділу 34 ПДР України, оскільки на відео не видно як позивач здійснив стоянку транспортного засобу на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Інших доказів вчинення позивачем вказаного вище правопорушення суду не надавалось.

Таким чином, оскільки об'єктивно зафіксованих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 КУпАП, відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин, суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2018 року у справі № 216/6570/17 необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 229, 242, 243, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 ДПП сержанта поліції ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2018 року у справі № 216/6570/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова