Справа № 815/87/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/87/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Міністерства освіти і науки України (пр.Перемоги,10, м.Київ, 01135), Державної установи "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України (вул.Мельникова,53, м.Київ, 02000), Спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при Державній установі "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України (вул.Мельникова,53, м.Київ, 02000) про визнання протиправним та скасування пункту 7 наказу Міністерства освіти і науки України №1502 від 22.12.2014 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 22 грудня 2014 року", який констатує утворення групи експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело у докторській дисертації ОСОБА_1, визнання протиправним та скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при Державній установі "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України віл 02 липня 2015 року стосовно позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук, визнання протиправним та скасування пункту 7 наказу МОН України №988 від 29.09.2015 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 29 вересня 2015 року" стосовно позбавлення наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальності 03.00.15 "Генетика" та 14.00.01 "Акушерство та гінекологія" ОСОБА_1, визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу МОН України №161 від 25.02.2016 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року", де констатується відмова у задоволенні апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН України від 29 вересня 2015 року про позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 "Генетика" та 14.00.01 "Акушерство та гінекологія" у зв'язку з тим, що апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Міністерства освіти і науки України (пр.Перемоги,10, м.Київ, 01135), Державної установи "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України (вул.Мельникова,53, м.Київ, 02000), Спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при Державній установі "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України (вул.Мельникова,53, м.Київ, 02000) про визнання протиправним та скасування пункту 7 наказу Міністерства освіти і науки України №1502 від 22.12.2014 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 22 грудня 2014 року", який констатує утворення групи експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело у докторській дисертації ОСОБА_1, визнання протиправним та скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при Державній установі "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України віл 02 липня 2015 року стосовно позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук, визнання протиправним та скасування пункту 7 наказу МОН України №988 від 29.09.2015 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 29 вересня 2015 року" стосовно позбавлення наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальності 03.00.15 "Генетика" та 14.00.01 "Акушерство та гінекологія" ОСОБА_1, визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу МОН України №161 від 25.02.2016 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року", де констатується відмова у задоволенні апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН України від 29 вересня 2015 року про позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 "Генетика" та 14.00.01 "Акушерство та гінекологія" у зв'язку з тим, що апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело.

Позовні вимоги позивач аргументувала наступним.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 25 квітня 2013 року № 462 «Про затвердження рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань» затверджено рішення спеціалізованої вченої ради Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України щодо присудження мені, ОСОБА_1, наукового ступеня доктора медичних наук.

У подальшому я отримала диплом доктора медичних наук серії НОМЕР_3.

Шлях до захисту докторської дисертації не був простим, проте я пройшла всі передбачені чинним законодавством етапи, які передують захисту дисертації, зокрема: Я з відзнакою закінчила Одеський державний медичний університет у 2004 році (диплом з відзнакою НОМЕР_2 від 30 червня 2004 р.); Мною у 2008 році отримано науковий ступінь кандидата медичних наук, через успішний захист дисертації за темою: «Профілактика і діагностика тромботичних ускладнень після гінекологічних операцій у хворих з антифосфоліпідним синдромом» (диплом НОМЕР_1 від 2 липня 2008 року); У 2009 році Вченою радою Одеського державного медичного університету затверджено тему моєї докторської дисертації - «Молекулярно-генетичні та епігенетичні механізми розвитку ендиметріозу. Прогнозування. Діагностика. Лікування» за спеціальностями 14.00.01 - акушерство та гінекологія і 03.00.15 - генетика, (протокол № З від 10 грудня 2009 р.); Тема моєї докторської дисертації затверджена на засіданнях Проблемної комісії з акушерства та гінекології Академії медичних наук та Міністерства охорони здоров я України (протокол № 4 від 2 листопада 2009 р.)та на засіданні Проблемної комісії з генетики Академії медичних наук та Міністерства охорони здоров я України (протокол № 4 від 9 листопада 2012 р.).

Мені не було відомо, що разом з тим. вже після отримання диплома доктора медичних Міністерство освіти і науки України видало наказ від 22 грудня 2014 р. № 1502 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 22 грудня 2014 року», п. 7 якого констатує утворення групи експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело в дисертаціях низки дослідників, в тому числі і у моїй докторській дисертації.

Через певний період часу, у середині червня 2015 року я отримала лист від Голови спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при Державній установі «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України ОСОБА_4 де мене було запрошено прийняти участь у засіданні, на якому мало розглядатися питання щодо позбавлення мене наукового ступеня доктора медичних наук за спеціальностями 03.00.15 - генетика та 14.01.01 - акушерство та гінекологія. У зв'язку із хворобою та знаходженні на лікарняному я не змогла взяти участь у цьому заході, про що офіційно листом попередила спеціалізовану вчену раду вищевказаної установи. Лист, відповідно до офіційної поштової відмітки, ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» отримано до проведення засідання ради.

29.09.2015 року МОН України видало наказ від 29.09.2015 року №988 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 29 вересня 2015 року», п.7 якого містив положення про те, що «на підставі пункту 14 Порядку та відповідно до пункту 41 Порядку у зв'язку із виявленням текстових запозичень без посилання на джерело позбавити наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальності 03.00.15 «Генетика» та 14.00.01 «Акушерство та гінекологія» ОСОБА_1.

На підставі норм чинного законодавства 28 листопада 2015 року мною було подано апеляцію на рішення МОН України (п.7 наказу МОН України від 29.09.2015 р.), вх. № Є-5974 від 1 грудня 2015 року.

06.01.2016 року з МОН України за підписом Директора департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації ОСОБА_5 мною отримано лист, в якому зазначається, що на підставі розгляду моєї апеляційної заяви Міністерством буде утворено апеляційну комісію у порядку, визначеному нормативно-правовим актами з питань атестації кадрів вищої кваліфікації.

Проте, вже 25.02.2016 року МОН України видає наказ № 161 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року», п.8 якого констатує відмову у задоволенні апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН України від 29 вересня 2015 р. про позбавлення її наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 «Генетика» та 14.00.01 «Акушерство та гінекологія» у зв'язку з тим, що апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело.

Про появу наказу МОН України до 25.02.2016 року №161 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року» мені стало відомо лише в липні 2017 року з мережі Інтернет.

Таким чином, у результаті вищезазначених протиправних дій збоку Міністерства освіти і науки України та Державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України були грубо порушені мої права, що призвело до позбавлення мене у незаконний спосіб наукового ступеня доктора медичних наук.

Представник відповідача Мігістерства освіти та науки України подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 12 лютого 2013 року захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора медичних наук у спеціалізованій вчені раді Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету МОЗ України зі спеціальностей 03.00.15 «Генетика» та 14.01.01 «Акушерство та гінекологія». Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 25 квітня 2013 року № 462 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 квітня 2013 року» їй було видано диплом доктора медичних наук.

На засіданні Атестаційної колегії 25 квітня 2013 року член експертної ради з медико-біологічних та фармацевтичних наук ОСОБА_6, доктор медичних наук, професор, виступила з інформацією щодо текстових запозичень без посилання на джерело у дисертації доктора медичних наук ОСОБА_1 та продемонструвала відповідні слайди.

Відповідно до пункту 14 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 567, виявлення в дисертації, авторові якої вже видано диплом доктора чи кандидата наук, текстових запозичень без посилання на джерело є підставою для прийняття рішення про позбавлення його наукового ступеня.

З метою перевірки інформації, наведеної ОСОБА_7, га відповідно до пункту 27 Протоколу № 8 засідання Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 22 грудня 2014 року було прийнято рішення утворити групи експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело в дисертаціях, авторам яких вже видано дипломи доктора, кандидата наук, у тому числі ОСОБА_1, доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 «Генетика», 14.01.01 «Акушерство та гінекологія».

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, МОН має право залучати в установленому порядку спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства (за згодою) до розгляду питань, що належать до його компетенції.

У зв'язку з цим, МОН доручило Інституту молекулярної біології і генетики НАН України, що є провідним з генетики, розглянути інформацію щодо наявності текстових запозичень, використання ідей, наукових матеріалів інших авторів без посилання на джерело у дисертації ОСОБА_1

В Інституті молекулярної біології і генетики було утворено комісію, яка, проаналізувавши дисертацію ОСОБА_1, а також надані МОН додаткові матеріали на 59 аркушах, виявила у дисертації численні текстові запозичення, використання ідей, наукових матеріалів інших авторів без посилання на відповідні джерела.

Пунктом 41 Порядку присудження наукових ступенів, в редакції, чинній у лютому 2015 року, визначено, що позбавлення осіб присуджених їм наукових ступенів здійснюється Міністерством на підставі рішень спеціалізованих вчених рад, де проводився захист дисертацій. У разі припинення діяльності ради питання щодо позбавлення наукового ступеня розглядається іншими радами за дорученням МОН.

Спеціалізована вчена рада Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету МОЗ України, в якій відбувся захист дисертації ОСОБА_1, у квітні 2015 року діяла, однак у зміненому профілі, оскільки під час утворення цієї ради на новий строк з її профілю була виключена спеціальність 03.00.15 «Генетика» і у складі ради не було фахівців з генетики. В Україні функціонувала у той час лише одна рада за спеціальністю 03.00.15 «Генетика» - Д 26.562.02 ДУ «ННЦ радіаційної медицини НАМН України». У зв'язку з цим, усі матеріали, пов'язані з виявленням текстових запозичень без посилання на джерело у дисертації доктора медичних наук ОСОБА_1, надіслані до спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 ДУ «ННЦ радіаційної медицини НАМН України» для розгляду питання щодо позбавлення наукового ступеня доктора медичних наук ОСОБА_1 При цьому, інформування особи про її позбавлення наукового ступеня не передбачено нормативно-правовими актами з питань атестації наукових кадрів.

Відповідно до пункту 8.3 розділу VIII Положення про спеціалізовану вчену раду, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14 вересня 2011 року № 1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 р. за № 1170/19908, засідання ради проводиться у присутності особи, про позбавлення наукового ступеня якої порушується питання та яка повідомляється про це не пізніш як за 10 днів до засідання. Якщо вказана особа відмовляється з'явитися на засідання ради без поважних причин або якщо викликати її неможливо, то рада приймає рішення про проведення засідання без неї. Якщо вказана особа завчасно повідомить, що не може взяти участі в засіданні з поважної причини, то засідання ради переноситься.

У Протоколі № 17 засідання спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 ДУ «ННЦ радіаційної медицини НАМН України» від 2 липня 2015 року зазначено, що позивачка 13 червня 2015 року отримала лист ДУ «ННЦ радіаційної медицини НАМН України» із запрошенням на засідання ради 2 липня 2015 року з питання позбавлення її наукового ступеня. 1 липня 2015 року до ради Д 26.562.02 надійшла заява позивачки про те, що вона перебуває не лікарняному і доглядає матір, яка є інвалідом І групи, у зв'язку з чим не може взяти участі в засіданні ради. До заяви прикладені копії медичних заключень. На засіданні ради обговорювалося питання подальшого проведення засідання. Члени ради, які є фахівцями з медицини, ознайомившись з надісланими копіями медичних заключень, зазначили, що хвороба у ОСОБА_1 є хронічною, а поточний її перебіг не є таким, що не дозволив їй бути присутньою. Завчасне повідомлення про дату засідання ради давало можливість ОСОБА_1 забезпечити догляд за матір'ю. Члени ради вирішили продовжити засідання і розглянути питання про позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня без її участі.

З наведеного вбачається, що рада Д 26.562.02 не порушила вимоги пункту 8.3 розділу VIII Положення про спеціалізовану вчену раду.

Розглянувши по суті усі матеріали, пов'язані з виявленням текстових запозичень без посилання на джерело у дисертації доктора медичних наук ОСОБА_1, рада Д 26.562.02 ДУ «ННЦ радіаційної медицини НАМН України» прийняла рішення клопотати перед МОН про позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня, що відповідає пункту 8.7 розділу VIII Положення про спеціалізовану вчену раду.

Керуючись підпунктом 4 пункту 4 Положення про атестаційну колегію Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14 вересня 2011 року № 1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 р. за № 1169/19907, атесгаційна колегія на засіданні 29 вересня 2015 року позбавила ОСОБА_1 наукового ступеня.

З наведеного вбачається, що рішення, відображене у пункті 7 наказу Міністерства освіти і науки України від 29 вересня 2015 року № 988, прийняте Міністерством у повній відповідності до вимог нормативно- правових актів з питань атестації наукових кадрів.

01 грудня 2015 року до МОН надійшла апеляція ОСОБА_1 Відповідно до абзацу сьомого підпункту 1 пункту 4 Положення про атестаційну колегію питання про утворення апеляційної комісії для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії Міністерства від 29 вересня 2015 року було винесено на засідання Атестаційної колегії 25 лютого 2016 року. Член Атестаційної колегії ОСОБА_8, який є доктором медичних наук, професором, розглянувши по суті апеляцію ОСОБА_1, зазначив, що апеляція зводиться до процедурних питань і не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело. Керуючись пунктом 44 Порядку присудження наукових ступенів в редакції, чинній у лютому 2016 року, Атестаційна колегія прийняла рішення відмовити у задоволенні апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії Міністерства від 29 вересня 2015 року про позбавлення її наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 «Генетика» та 14.01.01 «Акушерство та гінекологія» у зв'язку з тим, що апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело. Рішення затверджено наказом Міністерства освіти і науки України від 25 лютого 2016 року № 161.

Представник іншого відповідача Державної установи "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України також подав до суду відзив на позовну заяву, в якій заперечив проти його задоволення з тих саме підстав, що й представник Міністерстива освіти і науки України.

В судовому засіданні 20.04.2018 року судом біло відмовлено у задоволенні клопотання представника МОН України про залишення позову без розгляду в зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

В судовому засіданні 25.04.2018 року представником позивача були підтримані наведені вище позовні вимоги та заява про уточнення підстав позову та додав, що відповідачі здійснили дії з позбавлення позивача науково ступені в порушення встановленою законодавством процедури, з незрозумілих мотивів. Представники відповідачів подали до суду клопотання пр. розгляд справи за їхньої відсутності, а тому, на підставі положень ч.1 ст.205 КАС України, суд ухвалив рішення розглянути справу у цьому судовому засіданні за такою явкою учасників справи.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд вважає, що оскаржені позивачем акти суб'єктів владних повноважень підлягають визнанню такими, що не відповідають закону з наступних підстав.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі -Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людинги» суди, які розглядають спори повинні використовувати положення Конвенції та судові рішення ЄСПЛ.

Згідно п.п.23-25 рішення ЄСПЛ «Бігаєва проти Греції» (2009) визначено: Європейський Суд підтверджує, що немає ніяких принципових підстав вважати, що «приватне життя» виключає професійну діяльність. На обмеження, що накладаються на професійну діяльність, може поширювати свою дію стаття 8 Конвенції, якщо вони впливають на те, яким чином індивідуум формує свою соціальну ідентичність, розвиваючи спілкування з іншими людьми. У зв'язку з цим досить вказати, що саме в рамках своєї роботи більшість людей мають можливість зміцнювати безліч, тобто максимум, своїх зв'язків із зовнішнім світом (див. згадане вище рішення Рішення у справі «Німіц проти Німеччини», § 29). Крім того, професійне життя дуже часто переплетене з приватним життям в строгому сенсі цього поняття таким чином, що завжди важко розрізнити, в якій якості виступає індивідуум наразі. Коротко кажучи, професійне життя, будучи частиною зони взаємодії одних індивідуумів з іншими, навіть в публічному контексті може підпадати під поняття «приватне життя» (див. рішення Європейського Суду щодо прийнятності для розгляду по суті скарги у справі «Мулк проти Польщі» [Моlка & Ро1оnе] (скарга № 56550/00)).

За цих обставин Європейський Суд зазначає, що заявниця оселилася в Греції у віці двадцяти трьох років. Вона вивчила там грецьку мову, закінчила університет і пройшла постуніверситетський курс юридичних наук. У цьому контексті її наступний вибір проходження стажування для того, щоб скласти іспити, організовувані Колегією адвокатів, був тісно пов'язаний з її особистими рішеннями, що були прийняті в певний час і відобразилися на її приватному житті більше, ніж на професійному. Дійсно, проходження стажування і перспектива скласти відповідні іспити повинні були стати кульмінацією тривалого особистого і навчального шляху, що підтверджує її бажання увійти в суспільство країни, яка її прийняла, здійснюючи діяльність за фахом, що відповідає її професійній кваліфікації.

З урахуванням викладеного, Європейський Суд вважає, що оспорюване у справі обмеження спричинило наслідки відносно здійснення заявницею права на захист «приватного життя» за змістом положень статті 8 Конвенції. Таким чином, слід відхилити наведені заперечення держави-відповідача з посиланням на правило гаїіопе таїегіае, і зробити висновок, що стаття 8 Конвенції може бути застосована в цій справі.

Виходячи з цього висновку ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що гарантії права на приватне життя, гарантовані ст.8 Конвенції розповсюджуються не тільки на приватне життя особи, але й охоплює сферу її професійної діяльності.

Тобто суд констатує, що позбавлення державним органом наукового звання позивача, яке є наслідком її професійної діяльності є втручанням держави у приватне життя позивача.

Згідно п.п.30-36 рішення ЄСПЛ «Бігаєва проти Греції» (2009) визначено: Суд нагадує, що стаття 8 Конвенції по суті має на меті захистити індивідуума від свавільного втручання публічної влади у здійснення ним своїх прав. Згідно передбачених унктом 2 статті 8 Конвенції умов таке втручання повинно бути «передбачено законом» і виправдано необхідністю досягнення законної мети або цілей (див. рішення Європейського Суду від 23.03.2006 р. справі «Вітьелло проти Італії» [Vitiello c.Italie] (скарга № 77962/01), § 51).

Для перевірки обгрунтовності втручання держави Україна у приватне життя позивача по цій справі суд повинен за допомогою «трискладового тесту» встановити наявність необхідних умов для обмеження прав, гарантованих Конвенцією.

Трискладовий тест - юридична конструкція, що є засобом для перевірки наявності необхідних умов для обмеженнія прав, гарантованих Конвенцією. Тест вказує на те, що будь-яке обмеження права має пройти переірку на відповідність сукупності вказаних трьох умов. Обмеження, що не відповідає таким умовам, порушує права особи.

Елементами трискладового тесту є: втручання здійснено «згідно із законом»; воно відповідає законній (легітимній) меті; воно «необхідне у демократичному суспільстві».

Щодо первого елементу - втручання здійснене «згідно із законом».

Наказом Міністерства освіти і науки України від 25 квітня 2013 року № 462 «Про затвердження рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань» було затверджено рішення спеціалізованої вченої ради Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України, яким ОСОБА_1 був присуджений науковий ступень доктора медичних наук.

Після отримання диплома доктора медичних наук серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 стало відомо про прийняття Міністерством освіти і науки України Наказу «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 22 грудня 2014 року» за №1502 від 22.12.2014 року, відповідно до п.7 якого на підставі п.46 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника було утворено групу експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело в дисертації, авторам якої вже видано дипломи доктора наук, серед яких була зазначена ОСОБА_9 - доктор медичних наук зі спеціальностей 14.01.2001 «Акушерство та гінекологія», 03.00.2015 «Генетика».

Втім, відповідно до змісту п.46 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) «п.46. Визначення процедури розгляду питань, пов'язаних з атестацією наукових кадрів, що не врегульовані законодавством, покладається на атестаційну колегію МОН».

Тобто, зазначений пункт - п.46 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) визначає процедуру розгляду питань, пов'язаних з атестацію наукових кадрів, а не порядок утворення групи експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело в дисертації, авторам якої вже видано дипломи доктора наук.

Таким чином, слід вважати, що в Наказі «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 22 грудня 2014 року» за №1502 від 22.12.2014 року, взагалі відсутнє посилання на правові підстави утворення такої групи.

При цьому, відповідачем по справі - Міністерством освіти і науки України - до відзиву по справі №815/87/18 була надана копія протоколу №8 засідання атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 22.12.2014 року, із п.27, в якому розглядався порядок утворення експертних груп, також не вбачається правових підстав на їх утворення.

Натомість, питання щодо позбавлення наукових ступенів і вченого звання старшого наукового співробітника врегульовано п.41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року.

Відповідно до п.41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) МОН може позбавити осіб, яким присуджено наукові ступені або присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника, цих ступенів і звання на підставі рішень спеціалізованих вчених рад, де проводився захист дисертацій, або клопотань вчених (науково-технічних) рад, якими приймалося рішення щодо присвоєння вченого звання.

У разі припинення діяльності ради питання щодо позбавлення наукового ступеня або вченого звання розглядається іншими радами за дорученням МОН.

В середині червня 2015 року ОСОБА_1 отримала листа від ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України за №09/433 від 11.06.2015 року, яким її було запрошено прийняти участь у засіданні, яке мало відбутися 02.07.2015 року на якому мало розглядатися питання щодо позбавлення її наукового ступеня доктора медичних наук за спеціальностями 03.00.15 - генетика та 14.01.01 - акушерство та гінекологія.

Одночасно в листі повідомлялося, що в разі відмови з'явитися на засідання ради, необхідно було завчасно повідомити про це письмово (не пізніше, ніж за тиждень до засідання).

У зв'язку із хворобою та знаходженні на лікарняному з 25.06.2015 року до 10.07.2015 року (копія листка непрацездатності серії АГЕ №209113, виданого КУ ЦПМСД №10 ім.Гаркавого-2) ОСОБА_1 листом від 25.06.2016 року попередила спеціалізовану вчену раду Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України про неможливість своєї явки на засідання.

Зазначений лист був отриманий спеціалізованою вченою радою Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України 01.07.2015 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 01.07.2015 року, тобто до проведення засідання ради.

Незважаючи на зазначені обставини, Міністерство освіти і науки України прийняло Наказ «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 29 вересня 2015 року» за №988 від 29.09.2015 року, п. 7 якого містив положення про те, що: «на підставі пункту 14 Порядку та відповідно до пункту 41 Порядку у зв'язку із виявленням текстових запозичень без посилання на джерело позбавити наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальності 03.00.15 «Генетика» та 14.00.01 «Акушерство та гінекологія» ОСОБА_1

Аналогічне обґрунтування містилось і в п.22 Протоколу №4 засідання атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 29.09.2015 року.

Не погодившись з наказом «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 29 вересня 2015 року» за №988 від 29.09.2015 року, ОСОБА_1 28.11.2015 року було подано апеляційну скаргу.

На початку січня 2016 року ОСОБА_10 від Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації Міністерства освіти і науки України був отриманий лист за №14/2-10- 16 від 06.01.2016 року, в якому зазначалось, що Міністерством буде утворено апеляційну комісію у порядку, визначеному нормативно-правовим актами з питань атестації кадрів вищої кваліфікації.

Проте, Міністерство освіти і науки України 25.02.2016 року видає наказ «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року» №161 від 25.02.2016 року, в п.8 якого констатує відмову у задоволенні апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН України від 29 вересня 2015 року про позбавлення її наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 «Генетика» та 14.00.01 «Акушерство та гінекологія» у зв'язку з тим, що апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело.

Аналогічне обґрунтування містилось і в п.20 Протоколу №1 засідання атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 25.02.2016 року.

Розгляд 02.07.2015 року спеціалізованою вченою радою Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора наук було незаконним з наступних підстав:

Як вже зазначалося, Відповідно до п.41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) МОН може позбавити осіб, яким присуджено наукові ступені або присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника, цих ступенів і звання на підставі рішень спеціалізованих вчених рад, де проводився захист дисертацій, або клопотань вчених (науково-технічних) рад, якими приймалося рішення щодо присвоєння вченого звання. У разі припинення діяльності ради питання щодо позбавлення наукового ступеня або вченого звання розглядається іншими радами за дорученням МОН.

Отже, питання щодо позбавлення особи наукового ступеня або вченого звання може розглядатися іншою радою виключно за наявності двох документів, а саме: рішення про припинення діяльності ради, де проводився захист дисертації; договору доручення, який може бути укладений у формі окремого документа з відповідною назвою.

При цьому, в обох випадках документ, яким оформлено укладення договору доручення повинен містити всі істотні умови договору доручення, в тому числі інформацію про сторони (довірителя та повіреного), чітке визначення юридичних дій, які належить вчинити повіреному, строк дії доручення, підписи сторін, тощо.

Не зважаючи на це, ні рішення про припинення діяльності ради, де проводився захист дисертації, ні договір доручення, ні довіреність відповідач - Міністерство освіти і науки України до суду не надав.

Натомість, з доданих відповідачами документів чітко вбачається, що матеріали для іншої ради були надіслані звичайним супровідним листом на ім'я Генерального директора ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини».

Зазначений супровідний лист не містить істотних умов договору доручення і є недопустимим доказом, який засвідчує факт порушення МОН п. 41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року).

Як наслідок, спеціалізована вчена рада Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України не була в належному порядку уповноваженою на розгляд питання про можливість позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора наук.

Згідно п.8.3. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року засідання ради проводиться у присутності особи, про позбавлення наукового ступеня якої порушується питання та яка повідомляється про це не пізніш як за 10 днів до засідання.

Якщо вказана особа відмовляється з'явитися на засідання ради без поважних причин або якщо викликати її неможливо, та рада приймає рішення про проведення засідання без неї.

Якщо вказана особа завчасно повідомить, що не може взяти участі в засіданні з поважної причини, то засідання ради переноситься.

У зв'язку із хворобою ОСОБА_1 листом від 25.06.2016 року попередила спеціалізовану вчену раду Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України про неможливість своєї явки на засідання.

Зазначений лист був отриманий спеціалізованою вченою радою Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України 01.07.2015 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 01.07.2015 року, тобто до проведення засідання ради.

Проте, в порушення п.8.3. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року засідання спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України із розглядом питання щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук було проведене.

При цьому, не можуть бути прийняті до уваги посилання Міністерства освіти і науки України в своєму відзиві по справі №815/87/18 на те, що: «питання проведення засідання обговорювалось і члени ради, які є фахівцями з медицини, ознайомившись з надісланими копіями медичних заключень, зазначили, що хвороба у ОСОБА_1 є хронічною, а поточний перебіг не є таким, що не дозволив їй бути присутньою» зважаючи на наступне: ОСОБА_1 належним чином виконала вимогу п.8.3. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року про завчасне повідомлення про неможливість приймання участі в засіданні вченої ради, що визнається відповідачем - Міністерством освіти і науки України; ОСОБА_1 належним чином виконала вимогу п.8.3. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року щодо надання доказів поважності причини неможливості приймання участі в засіданні вченої ради, а саме - наявності хвороби ОСОБА_1 Факт наявності хвороби ОСОБА_1 визнається відповідачем - Міністерством освіти і науки України.

Так, з листка непрацездатності позову серії АГЕ №209113, виданого КУ ЦПМЄД №10 ім. Гаркавого-2 чітко вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з 25.06.2015 року до 10.07.2015 року з діагнозом - «остехондроз шийного відділу хребта, грижі Є5-Є6» та стала до роботи лише 11.07.2015 року.

ОСОБА_1 вперше повідомляла про неможливість її участі в засіданні з поважної причини. Матеріали справи не містять жодних даних щодо зловживання ОСОБА_1 процедурними правами.

В даному процедурному проваджені члени спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» діяли як науковці, а не як лікарі, що підтверджується п.2.1. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року відповідно до якого персональний склад ради формується з працівників наукових установ, вищих навчальних закладів, що проводять наукові дослідження; членами ради можуть бути вчені, які активно проводять наукову роботу у відповідній галузі науки, а також іноземні фахівці з відповідної спеціальності у разі недостатньої кількості в Україні фахівців з цієї спеціальності на підставі міжнародних угод і домовленостей; та п.2.8. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року, відповідно до якого рада формується у складі 15-25 осіб з рівномірним представництвом фахівців з кожної спеціальності.

Отже, якщо спеціалізована вчена рада Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» складалася з невропатологів, або вертебрологів, то склад спеціалізованої вченої ради не відповідає п.2.1. Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України «Про затвердження Положення про спеціалізовану вчену раду» № 1059 від 14 вересня 2011 року.

А якщо спеціалізована вчена рада Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» складалася з лікарів відповідної галузі науки, в її складі не було лікарів, компетентних робити медичні висновки з листка непрацездатності серії АГЕ №209113, виданого КУ ЦПМСД №10 ім. Гаркавого-2 (остеохондроз є неврологічним захворюванням).

Члени спеціалізованої вченої ради безпосередньо не оглядали ОСОБА_1 на наявність хвороби, не відбирали аналізи, не призначали їй лікування, а отже взагалі не були уповноваженими здійснювати будь-які медичні висновки ні щодо ступеню загострення хвороби ОСОБА_1, ні щодо поточного перебігу хвороби ОСОБА_1 Записом про те, що нібито «поточний перебіг не є таким, що не дозволив їй бути присутньою», вони грубо вийшли за межі свої повноважень як членів спеціалізованої вченої ради.

Між юридичними поняттями присутності та участі є кардинальна відмінність змісту. Поважність неможливості участі фізичної особи в процесуальному або процедурному провадженні пов'язана не лише з можливістю або неможливістю формальної присутності фізичної особи у місці здійснення провадження.

Поважністю неможливості участі фізичної особи в будь-якому процесуальному або процедурному провадженні є наявність перешкод у реалізації прав цієї особи під час розгляду порушеного нею питання у процесуальному або процедурному провадженні.

Під час засідання спеціалізованої вченої ради реалізація прав ОСОБА_1 мала здійснюватися не формальною присутністю, а шляхом надання пояснень, відповідей, документів з складних наукових питань, використання інших суб'єктивних прав.

З листка непрацездатності позову серії АГЕ №209113, виданого КУ ЦПМСД №10 ім. Гаркавого-2 прямо вбачається, що наслідком її захворювання була непрацездатність.

Очевидно, що непрацездатна особа внаслідок загострення хронічної хвороби не здатна належним чином реалізовувати свої права, що прямо свідчить про поважність причин її неучасті.

Загальний порядок позбавлення наукового ступеня передбачений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника» № 567 від 24 липня 2013 року.

Відповідно до п.41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) МОН може позбавити осіб, яким присуджено наукові ступені або присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника, цих ступенів і звання на підставі рішень спеціалізованих вчених рад, де проводився захист лисептаній, або клопотань вчених (науково-технічних) рад, якими приймалося рішення щодо присвоєння вченого звання.

У разі припинення діяльності ради питання щодо позбавлення наукового ступеня або вченого звання розглядається іншими радами за дорученням МОН.

Таким чином, виходячи з положень п.41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) рішення стосовно позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня мала приймати саме та спеціалізована вчена рада, де проводився захист дисертації ОСОБА_1 або інша, але лише в разі припинення діяльності тієї, де проводився захист її дисертації.

Як вже вказувалося вище, рішення про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук приймалося спеціалізованою вченою радою Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України.

При цьому, спеціалізована вчена рада Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України з правом прийняття до розгляду та проведення захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня доктора (кандидата) медичних наук за спеціальностями 14.01.01 «Акушерство та гінекологія», 14.01.10 «Педіатрія» та 14.01.33 «Медична реабілітація, фізіотерапія та курортологія» була затверджена Наказом Міністерства освіти і науки України «Перелік спеціалізованих вчених рад» №793 від 04.07.2014 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 04.07.2014 року) строком на три роки, тобто до 04.07.2017 року.

Тобто, спеціалізована вчена рада Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України, у якій проходив захист докторської дисертації станом на липень 2015 року була діючою.

В порушення п.41 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №567 від 24.07.2013 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - від 24.07.2013 року) питання про позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня було розглянуто не спеціалізованою вченою радою Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України, а спеціалізованою вченою радою Д 26.562.02 при ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України.

Таким чином, суд з урахуванням вищенаведеного, повинен констатувати, що при призначенні проведення перевірки докторської дисертації позивача, проведення такої перевірки, розгляду питання про наявність підстав для позбавлення позивача наукового звання доктора медичних наук та розгляду її апеляції на це рішення не був дотриманий, встановлений законодавством порядок та суттєво порукшені процедурні права позивача при розгляді вказаних питань, а це означає, що втручання держави у права позивача при розгляді цього питання відбулось з порушенням закону, тобто перший елемент трискладового тесту державою Україна не був дотриманий.

Щодо другого елементу - втручання відповідає законній (легітимній) меті.

Представник відповідача МОН України зазначив, що підставою для проведення перевірки докторської дисертації позивача була мета не дпустити надання особі преференцій, виплат, пільг тощо, які пов'язані з незаконним отриманням цього наукового звання.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людинги» суди, які розглядають спори повинні використовувати положення Конвенції та судові рішення ЄСПЛ.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов'язок виправити свої помилки.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що при розгляді цієї справи встановлено, що держава в особі МОН України, в порушення наведеного принципу «належного урядування» не здійснила всі необхідні перевірки та дослідження дисертації позивача на стадії її захисту, як то передбачено законом, а фактично діючи не послідовно, преклала ризик виникнення помилки на особу, яка вчинила всі необхідні та передбачені законодавством дії з отримання наукового звання.

Таким чином, держава при втручанні у права позивача по цій справі, не дотрималась другого елементу трискладового тесту, оскільки таке втручання не переслідувало законну (легітимну) мету втручання.

Щодо третього елементу - втручання «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно п.п.30-36 рішення ЄСПЛ «Бігаєва проти Греції» (2009) зазначено:

З урахуванням вищевикладених міркувань Європейський Суд вважає, що в діях компетентної влади не було достатньої послідовності і поваги до особистості і професійного життя заявниці і що держава-відповідач також порушила цими діями право заявниці на повагу її приватного життя за змістом положень статті 8 Конвенції.

Виходячи з цього, Європейський Суд відхиляє заперечення держави-відповідача про відсутність у заявниці статусу жертви порушення Конвенції та констатує факт порушення статті 8 Конвенції.

Тобто, ЄСПЛ відсутність достатньої послідовності і поваги до особистості і професійного життя особи у діях держави є порушеннях права на приватне життя у розумінні положень ст.8 Конвенції.

При розгляді цієї справи встановлено, що позивач почала працювати над докторською дисертацією у 2009 році.

За цей час нею були зроблені наступні кроки для здабуття науково ступеня доктора медичних наук.

Позивач є автором (співавтором) 5 (п'яти) патентів України на корисну модель, які видані Державною службою інтелектуальної власності України (№ 5744 від 10.02.2011 р., № 6875 від 12.12.2011 р., № 75860 від 10.12.2012 р., № 75861 від 10.12.2012 р., №106303 від 11.08.2014 р.).

За темою докторської дисертації мною опубліковано 70 (сімдесят) наукових праць, з яких 58 статей у наукових фахових виданнях, рекомендованих МОН України для оприлюднення результатів дисертаційних робіт. Значна частина публікацій - у закордонних журналах (список опублікованих наукових праць додається).

Позитивний висновок комісії Одеського національного медичного університету (затверджений 6 листопада 2012 р. ректором ОНМУ ОСОБА_11.) про науково- практичне значення дисертаційної роботи ОСОБА_1 із рекомендацією її до офіційного захисту, де, зокрема, зазначено про наступне: ... «дисертація за темою «Молекулярно-генетичні та епігенетичні механізми розвитку ендометріозу. Прогнозування. Діагностика. Лікування» виконана на вірогідному матеріалі, узагальнення якого віддзеркалює реально існуюче положення і свідчить про наявність усіх даних, на основі яких виконана робота»; результати дослідження використовуються в практичній роботі низки медичних закладів м. Одеси, зокрема: пологового будинку № 2, гінекологічному відділенні Одеського обласного онкологічного диспансеру,гінекологічному відділенні інвазивних технологій Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9» та інші...»; дисертант ОСОБА_1 є зріли науковцем, який здатний самостійно ставити і вирішувати актуальні в науково-теоретичному та практичному відношенні питання. Дисертантка володіє сучасними методами дослідження, вільно користується даними світової науки. Здатна чітко обґрунтовувати наукові положення і висновки, узагальнити результати досліджень

Позитивний акт перевірки первинної документації дисертаційної роботи ОСОБА_1, здійснений комісією Одеського національного медичного університету, затверджений першим проректором ОНМУ ОСОБА_12, де, зокрема, стверджується, що дисертація ОСОБА_1 «Молекулярно-генетичні та епігенетичні механізми розвитку ендометріозу. Прогнозування. Діагностика. Лікування» виконана на достовірному матеріалі, узагальнення якого відображено реально існуючі положення і свідчать про наявність всіх матеріалів, на основі яких виконувалася робота

Позитивний висновок комісії з питань біоетики (протокол №20 Д від 07.05.2012 р.) з приводу дисертаційної роботи ОСОБА_1, де, зокрема, зазначено: «розглянуті матеріали завершеної дисертаційної роботи на здобуття наукового ступеня доктора медичних наук ОСОБА_1 на тему «Молекулярно-генетичні та епігенетичні механізми розвитку ендиметріозу. Прогнозування. Діагностика. Лікування Молекулярно- генетичні та епігенетичні механізми розвитку ендометріозу. Прогнозування. Діагностика. Лікування» відповідають існуючим біотичним нормам.

Позитивний висновок комісії спеціалізованої вченої ради Д 41.600.02 при Одеському національному медичному університеті щодо дисертації ОСОБА_1, де, зокрема зазначено, що за своїм науковим рівнем, актуальністю обраної теми та новизною завдань,які з успіхом розв'язані, дисертація ОСОБА_1 відповідає профілю спеціалізованої вченої ради і може бути рекомендована до захисту.

Позитивний висновок спеціалізованої вченої ради Д 41.600.02 при Одеському національному медичному університеті щодо дисертації ОСОБА_1, де, зокрема зазначено, що дисертаційна робота містить раніше незахищені наукові положення ... та розв'язує важливу конкретну науково-практичну задачу - вдосконалення, прогнозування, діагностики та лікування цього захворювання. ... Здобувачеві може бути присуджено науковий ступінь доктора медичних наук за спеціальностями 14.00.01 - акушерство та гінекологія і 03.00.15 - генетика.

Результати голосування членів спеціалізованої вченої ради за присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук: «за» - 20, «проти» - 0, недійсних бюлетенів - 0.

Позитивні рецензії на дисертаційну роботу провідних фахівців ОНМУ з проблем акушерства та гінекології (проф..ОСОБА_13,проф..ОСОБА_14,проф..ОСОБА_15.

Позитивні відгуки офіційних опонентів по докторській дисертації - проф. ОСОБА_16, проф. ОСОБА_17, проф. ОСОБА_2

Вісім позитивних актів впровадження матеріалів наукових досліджень ОСОБА_1 у практичну діяльність.

Тобто, позивач приклала значних зусиль для отримання наукового звання за процедурою, яка була визначена законом з дотриманням усіх необхідних умов та на жодному з етапів захисту дисертації їй не було зроблено зауважень, які б перешкоджали отриманню цього наукового звання.

Завершальним етапом отримання наукового звання став акт держави - наказ Міністерства освіти і науки України від 25 квітня 2013 року № 462 «Про затвердження рішень атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань» затверджено рішення спеціалізованої вченої ради Д 41.600.02 Одеського національного медичного університету Міністерства охорони здоров'я України щодо присудження ОСОБА_1, наукового ступеня доктора медичних наук.

Натомість, в день отримання позивачем диплома доктора медичних наук, 25 квітня 2013 року член експертної ради з медико-біологічних та фармацевтичних наук ОСОБА_6, доктор медичних наук, професор, виступила з інформацією щодо текстових запозичень без посилання на джерело у дисертації доктора медичних наук ОСОБА_1 та продемонструвала відповідні слайди.

За зверненням вказаної особи, МОН України ініціювало проведення перевірки, яка тривала аж до 22.12.2014 року (протягом 20 місяців) та про проведення якої не була повідомлена позивач.

Вказане свідчить про те, що МОН України, як представник держави у спірних правовідносинах діяло не послідовно (ініціювання проведення перевірки дисертації в день видачи диплома про присудження наукового звання), без наявності поваги до професійної діяльності позивача (з урахуванням проведеної роботи позивачем та наявності відповідних висновків наукової експертизи під час проходження процедури захисту дисертації), що з урахуванням висновків ЄСПЛ по справі «Бігаєва проти Греції» (2009) є безумовною підставою стверджувати суду, що за вказаних обставин, втручання держави у права позивача, які гарантовані йому державою та положеннями ст.8 Конвенції не було проведено з дотриманням принципу «необхідне у демократичному суспільстві», що свідчить про невідповідність таких дій третьому елементу трискладового тесту перевірки наявності необхідних умов для обмеження прав особи.

Як встановлено судом, по жодному з трьох елементів трискладового тесту втручання держави у право позивача на повагу до приватного життя не було виправданим, тобто відбулось у порушення положень ст.8 Конвенції.

Відповідно до положень ст.8 Конституції України та ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнапрожних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.3 ст.7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Згідно ч.5 ст.7 КАС України визначено, що якщо міжнародним договором, згадо на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином, суд застосовую до спірних правовідносин безпосередньо положення ст.8 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року та встановлює невідповідність дій та рішень відповідачів її положенням щодо неправомірного втручання у приватне життя позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є ґрунтовними та підлягають задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу Міністерства освіти і науки України №1502 від 22.12.2014 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 22 грудня 2014 року", який констатує утворення групи експертів для виявлення текстових запозичень без посилання на джерело у докторській дисертації ОСОБА_1

3. Визнати протиправним та скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.562.02 при Державній установі "Національний науковий центр радіаційної медицини" Національної академії медичних наук України від 02 липня 2015 року стосовно позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук.

4. Визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу МОН України №988 від 29.09.2015 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 29 вересня 2015 року" стосовно позбавлення наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальності 03.00.15 "Генетика" та 14.00.01 "Акушерство та гінекологія" ОСОБА_1

5. Визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу МОН України №161 від 25.02.2016 року "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 25 лютого 2016 року", де констатується відмова у задоволенні апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН України від 29 вересня 2015 року про позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора медичних наук зі спеціальностей 03.00.15 "Генетика" та 14.00.01 "Акушерство та гінекологія" у зв'язку з тим, що апеляція не містить аргументів по суті виявлених недоліків щодо наявності у дисертації текстових запозичень без посилання на джерело.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 04.05.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.