Справа № 814/2670/17
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2018 р. № 814/2670/17
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідротехнології", вул. Казарського, 3К/4, м. Миколаїв, 54007
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2017 № 2; визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2017 № 2; визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2017 № НОМЕР_1,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідротехнології» (надалі Товариство або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги визнати протиправними та скасувати прийняті 03.11.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі ОСОБА_1 або відповідач) податкові повідомлення-рішення № 2 про нарахування товариству податку на прибуток на суму 377 754 грн. та штрафних санкцій на суму 94 438,50 грн.; № 2 про нарахування Товариству податку на додану вартість на суму 1 621 176 грн. та штрафних санкцій на суму 405 292 грн.; № 6 про нарахування Товариству штрафних санкцій на суму 150 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказало, що, в порушення підпункту 14.1.171 пункту 14.1 статті 14, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 83.1 статті 83, статті 85, пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, статті 16 Закону України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ «Про інформацію», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» (надалі Порядок № 727), відповідач однобічно використав на свою користь надані позивачем або отримані з інших джерел документи, не врахував частину документів, що призвело до безпідставного нарахування податкових зобовязань з податку на прибуток та з ПДВ. За твердженнями Товариства, використані ОСОБА_1 джерела податкової інформації не спростовують показників податкових декларацій Товариства, що були підтверджені первинними документами. Крім того, позивач вказав на безпідставність висновків ОСОБА_1 про порушення Товариством пункту 2.6 затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 «Положення про проведення касових операцій в національній валюті в Україні» (надалі Положення № 637).

У відзиві на позовну заяву (т. спр. 7, арк. 222-228) ОСОБА_1 вказало, що як під час перевірки, так і під час розгляду заперечень Товариства на акт перевірки, ним було враховано всі надані (в тому числі до заперечень) документи, проте цими документами не були підтверджені задекларовані показники позивача з податку на прибуток та з ПДВ. Крім того, висновки про завищення суми витрат та суми податкового кредиту були обґрунтовані зокрема інформацією щодо контрагентів позивача, якою спростовується реальність господарських операцій. Відповідно до викладеного у відзиві, застосування штрафних санкцій за недотримання Положення № 637 було правомірним.

Позивач подав відповідь на відзив (т. спр. 7, арк. 238-245), в якій повторно вказав на відмову відповідача від врахування частини документів; на те, що доводи, викладені в акті перевірки, ОСОБА_1 обґрунтувало зокрема нормативним актом, що втратив чинність.

Відповідач подав заперечення (т. спр. 7, арк. 248-253).

У відповідності з частиною другою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

З 18.09.2017 по 29.09.2017 ОСОБА_1 здійснило документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ за період з 01.08.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, результати якої оформило актом від 13.10.2017 № 1339/14-29-14-02/35512443 (надалі ОСОБА_1, т. спр. 1, арк. 27-78).

Відповідно до висновків ОСОБА_1, Товариство:

- в порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.4 статті 138, пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, занизило податок на прибуток за 2014 рік на 377 754 грн.;

- в порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, занизило ПДВ на суму 1 703 098 грн., в тому числі за 2014 рік на 220 112 грн., за 2015 рік на 1 071 883 грн., за 2016 рік на 411 103 грн.;

- в порушення пункту 2.6 Положення № 637, не оприбуткувало готівкові кошти в сумі 30 000 грн. (10 000 грн. 13.11.2014 та 20 000 грн. 09.01.2015).

20.10.2017 Товариство подало заперечення на ОСОБА_1, до яких додало: копії документів на списання ПММ за 2014 рік на 321 арк., копії документів на підтвердження використання отриманих послуг проживання на 19 арк., копії листів Товариства до контролюючого органу про надання документів під час перевірки на 17 арк. (т. спр. 1, арк. 79-84).

У «Відповіді щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки від 13.10.17 № 1339/14-29-14-02/35512443» від 31.10.2017 № 8328/10/14-29-14-02-11 (т. спр. 1, арк. 85-103) ОСОБА_1 зазначило, що «… надані до заперечення копії документів не вплинули на зміну висновків акту перевірки, так як не підтверджують факту отримання палива з АЗС, піску, послуг проживання та не формують витрат в періоді, що перевірявся …».

Податковим повідомленням-рішенням від 03.11.2017 № 2 (надалі Рішення № 1, т. спр. 1, арк. 104-105) ОСОБА_1, з посиланням на підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, збільшило суму грошового зобовязання Товариства з податку на прибуток на 472 192,50 грн., з яких 377 754 грн. за податковими зобовязаннями, 94 438,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням від 03.11.2017 № 02 (надалі Рішення № 2, т. спр. 1, арк. 106-107) ОСОБА_1, з посиланням на підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, збільшило суму грошового зобовязання Товариства з ПДВ на 2 026 470 грн., з яких 1 621 176 грн. за податковими зобовязаннями, 405 294 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням від 03.11.2017 № 6 (надалі Рішення № 3, т. спр. 1, арк. 108-109) ОСОБА_1, з посиланням на абзац третій статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (надалі Указ № 436), застосувало до Товариства штрафні санкції в сумі 150 000 грн.

Відповідно до викладеного в ОСОБА_1, за результатами перевірки позивач не підтвердив витрати 2014 року в сумі 2 098 634 грн., в звязку з чим ОСОБА_1 донарахувало податок на прибуток в сумі 377 754 грн. (18%).

Сума 2 098 634 грн., що була задекларована Товариством у рядку 05 «Витрати операційної діяльності» декларації з податку на прибуток за 2014 рік, складається з:

1 759 974,59 грн. вартість (без ПДВ) придбання Товариством дизельного палива у ТОВ «Прайд ОСОБА_2»;

138 679,16 грн. вартість (без ПДВ) придбання Товариством дизельного палива у ТОВ «Прайд Індастріз»;

8 778,91 грн. вартість (без ПДВ) придбання Товариством піску у ТОВ «ТрансСтройУкраина»;

133 160 грн. витрати на відрядження працівників Товариства, що були повязані з виконанням Товариством робіт для ТОВ СП «Нібулон», але суму витрат не було включено до вартості виконаних робіт;

58 040 грн. (14 400 грн. ФОП ОСОБА_3, 43 640 грн. ФОП ОСОБА_4) витрати на проживання працівників Товариства для виконання гарантійних робіт на обєкті замовника ТОВ «Гермес-Трейдинг».

1. Згідно з викладеним в ОСОБА_1 (стор. 8-12), Товариство до витрат операційної діяльності (витрати собівартості виконаних будівельних робіт) віднесло суму 1 898 564 грн. вартість придбаного у ТОВ «Прайд ОСОБА_2» та ТОВ «Прайд Індастріз» дизельного палива. За твердженнями ОСОБА_1, ці витрати «… не підтверджені первинними документами щодо їх придбання (чеки АЗС) та первинними документами щодо їх використання (подорожні листи, рапорти, наряди, інші документи) …».

Відповідно до укладеного 23.10.2013 договору (т. спр. 1, арк. 141-143), позивач (покупець) придбав у ТОВ «ПРАЙД ОЙЛ ГРУП» (постачальник) нафтопродукти (товар). Як вказано у розділі 3 договору, постачальник передає товар покупцеві, а покупець приймає його на умовах EXW мережа АЗС постачальника (ІНКОТЕРМС-2000); постачальник на підтвердження свого обовязку, що випливає з договору, видає покупцеві бланки-дозволи на кожну партію оплаченого товару, одночасно з передачею бланків-дозволів постачальник виписує та передає покупцеві видаткову накладну на товар, що є обовязковою для підписання обома сторонами; для отримання частини оплаченого товару від постачальника представник покупця (особа, у якій наявні відповідні бланки-дозволи/талони), звертається до будь-якої з автозаправних станцій, що належать до мережі постачальника; передача товару (окремої партії/частини партії товару) покупцеві здійснюється в обмін на предявлені бланки-дозволи у кількості та асортименті, вказані у предявлених до обміну бланках-дозволах; картки на пальне, не предявлені оператору АЗС протягом трьох років з моменту їх отримання покупцем, втрачають свою чинність і не є дійсними; право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар.

На стор. 9 ОСОБА_1 вказало, що до витрат собівартості виконаних будівельних робіт Товариство віднесло суму 1 759 974,59 грн. вартість дизельного палива, вказану у видаткових накладних №№ 5, 15, 17, 19, 20, 930, 936, 83, 1038, 1057, 1069, 1068, 191191, 1101, 1131, 1140, 1154, 1155. Позивач цей факт не заперечив.

Документів на підтвердження передачі постачальником дизельного палива (в обмін на бланки-дозволи, як це передбачено договором) Товариство ОСОБА_1 не надало.

Відповідно до укладеного 02.06.2014 договору (т. спр. 1, арк. 167-175), позивач (клієнт) придбав у ТОВ «ПРАЙД ІНДАСТРІЗ» (підприємство) нафтопродукти (товар). Як вказано у договорі, підприємство зобовязується передати клієнту товар у власність лише на підставі повної попередньої оплати товару та повної попередньої оплати вартості (ціни) зберігання товару (пункт 2.1); факт передачі товару у власність клієнта підтверджується підписанням уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (пункт 2.2); право власності на товар та усі повязані з цим ризики переходять від підприємства до клієнта у момент підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (пункт 2.4); після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) підприємство видає клієнту за видатковою накладною бланки-дозволи або штрих-картки на пальне встановленої форми відповідного номіналу на кількість оплаченого та придбаного клієнтом товару (пункт 2.6); товар повертається (видається) клієнту на відповідній АЗС лише на підставі та в обмін на бланки-дозволи або штрих-картки на пальне, видані підприємством клієнту; товари, отримані клієнтом від користувача АЗС, що підтверджується чеком касового апарату, вважаються повернутими підприємством клієнту (пункт 2.7); до моменту отримання клієнтом товару він залишається в резервуарах АЗС, за відповідними зобовязаннями підприємства щодо зберігання товару (пункт 2.8); для отримання товару (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій предявляє оператору АЗС штрих-картку або бланк-дозвіл на пальне, оператор АЗС здійснює відповідну їх ідентифікацію та здійснює відпуск товару відповідної марки та кількості; видача (передача) товару підтверджується фактом отоварювання бланку-дозволу або штрих-картки на пальне, що підтверджується касовими чеками, чеками POS-терміналів АЗС (POS-термінал електронне обладнання, призначене для здійснення операцій з відпуску товарів (послуг) шляхом використання бланків-дозволів або штрих-карток на пальне).

На стор. 9 ОСОБА_1 вказало, що до витрат собівартості будівельних робіт Товариство віднесло суму 138 679,16 грн. вартість дизельного палива, вказану у видаткових накладних №№ 21, 34. Позивач цей факт не заперечив.

Документів на підтвердження видачі позивачу дизельного палива (касових чеків, чеків POS-терміналів) Товариство ОСОБА_1 не надало.

Відповідно до чинної у 2014 році редакції пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, при обчисленні обєкта оподаткування враховуються витрати операційної діяльності. Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають зокрема собівартість виконаних робіт. Як вказано в пункті 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих матеріальних витрат, у томі числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Як вказано у пункті 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, включення вартості придбаного у 2014 році дизельного палива до собівартості виконаних Товариством у 2014 році будівельних робіт було б обґрунтованим у разі підтвердження використання позивачем дизельного палива для виконання відповідних робіт.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Як вказано вище, Товариство не надало ОСОБА_1 доказів передачі (видачі) дизельного палива, тобто отримання товару. Відповідно, не був підтверджений факт використання цього палива при виконанні будівельних робіт.

Оскільки позивач не підтвердив отримання ним дизельного палива від ТОВ «ПРАЙД ІНДАСТРІЗ» та ТОВ ПРАЙД ОЙЛ ГРУП», суд визнав обґрунтованими висновки відповідача про завищення витрат.

2. На стор. 12-14 ОСОБА_1 вказало на завищення Товариством витрат «… по ТОВ «ТРАНССТРОЙУКРАИНА» на суму 8 780 грн. за 2014 рік …». На підтвердження придбання у вказаного постачальника піску Товариство надало відповідачу видаткові накладні, податкові накладні, платіжні документи, накладну вимогу на відпуск (внутрішнє переміщення) від 16.09.2014 № 32, відповідно до якої пісок було використано для виконання будівельних робіт ТОВ «Портал Юг». Висновок про завищення витрат ОСОБА_1 обґрунтувало: відсутністю у видаткових накладних інформації про довіреності; відсутністю документів, що підтверджують передачу піску від особи, яка зазначена у видаткових накладних, до особи, яка підписала накладну вимогу на відпуск; відсутністю договору поставки, звітів матеріально відповідальних осіб, які приймали пісок на зберігання, ТТН на доставку піску. Крім того, з посиланням на отриману від ДПІ у м. Херсон ГУ ДФС у Херсонській області податкову інформацію відносно ТОВ «ТРАНССТРОЙУКРАИНА», ОСОБА_1 вказало на недоведеність фактичного здійснення господарської операції.

Суд з доводами ОСОБА_1 не погодився.

Відсутність письмового договору, товарно-транспортних накладних (з урахуванням того, що суттю господарської операції було придбання товару, а не послуг з перевезення вантажів), звітів про приймання піску на зберігання, не спростовує факт придбання товару.

Як вказано в підпункті 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для висновків під час проведення перевірок контролюючими органами.

Згідно зі статтею 72 Податкового кодексу України, одним з видів податкової інформації, що використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу, є інформація, що надійшла за наслідками податкового контролю (підпункт 72.1.5 пункту 72.1).

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом:

ведення обліку платників податків;

інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів;

перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин;

моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Як вказано на стор. 12 ОСОБА_1, ТОВ «ТРАНССТРОЙУКРАИНА» не надало (на відповідний запит контролюючого органу) документів, що мають відношення зокрема до постачання піску позивачу.

Посилань на наявність доказів проведення перевірок (звірок) ТОВ «ТРАНССТРОЙУКРАИНА» ОСОБА_1 не містить.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що відомості, які містяться в листі ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області від 17.02.2016 № 29-14-03-22-03/37031647, не могли бути підставою для тверджень про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

3. Згідно з ОСОБА_1 (стор. 14-17), Товариство, відповідно до укладеного з ТОВ СП «Нібулон» 20.12.2014 договору підряду № 1458, виконало роботи з будівництва вантажного причалу довжиною 106 м з водними підходами та операційною акваторією перевантажувального терміналу з відвантаження зернових та олійних культур на річковий транспорт у с. Біленьке Запорізької області. Вказана в актах вартість виконаних робіт (сума, що була Товариством віднесена до доходів) 4 923 335,23 грн., в тому числі витрати на відрядження 125 180,02 грн. В той же час, згідно з авансовими звітами, витрати на відрядження склали 258 340 грн., з яких 235 840 грн. витрати згідно з авансовими звітами працівників Товариства, 22 500 грн. витрати на відрядження, що зазначені в акті виконаних будівельних робіт ПП «ЖелДорСервіс», яке було залучено в якості субпідрядника для виконання частини передбачених договором підряду № 1458 робіт. На думку ОСОБА_1, згідно з пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, у Товариства не було права включати до витрат суму 133 160 грн. (258 340 125 180).

Суд з доводами відповідача не погодився.

По-перше, як вказано в ОСОБА_1, витрати на відрядження (згідно з авансовими звітами), що були задекларовані Товариством у 2014 році 104 880 грн., а доходи (згідно з актами виконаних робіт), що були задекларовані Товариством у 2014 році 93 880 грн. Отже, висновки про те, що «різниця» складає 133 160 грн., не відповідає дійсності. З набранням чинності з 01.01.2015 змін до Податкового кодексу України порядок обчислення податку на прибуток був змінений, тому доводи про порушення позивачем у 2015 році пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України є безпідставними.

По-друге, витрати на відрядження в сумі 22 500 грн. (вказані в акті виконаних робіт ПП «ЖелДорСервіс») для позивача є «вартістю придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг», а не загальновиробничими витратами, тому порівняння значення різних за змістом показників є некоректним.

По-третє, чинними у 2014 році нормами Податкового кодексу України не було передбачено, що витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, можуть бути задекларовані у складі витрат лише за умови, що ці витрати безпосередньо повязані з наданням послуг (виконанням робіт). Особливості визнання таких витрат були врегульовані статтею 140 Податкового кодексу України (зокрема підпунктом 140.1.7 пункту 140.1). Інформації про те, що Товариство порушило статтю 140 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 не містить.

4. На стор. 17-18 ОСОБА_1 вказало, що Товариство віднесло до витрат вартість «… проживання 10 чоловік на суму 14400 грн. згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 01.01.2014 ФОП ОСОБА_3 … 02.10.2017 було надано лист з проханням щодо надання документів які підтверджують звязок понесених … витрат … з господарською діяльністю … 2014 року. Підтверджуючих документів не надано … проживання на суму 43640 грн. згідно актів приймання передачі виконаних робіт (послуг) ФОП ОСОБА_4 …02.10.2017 було надано лист з проханням щодо надання документів які підтверджують звязок понесених … витрат …з господарською діяльністю 2014р. Підтверджуючих документів не надано. Відповідно до актів виконаних робіт (надання послуг) складених ТОВ «Гідротехнології» та включених до доходів декларації з податку на прибуток 2014 року роботи м. Світловодські в 2014 році не проводились. Тобто платником на порушення п. 138.4 ста. 138 ПКУ завищено витрати за 2014 рік на суму 58040 грн. (14400 грн.+43640 грн.).

Згідно з викладеним у позовній заяві, із супровідним листом від 04.10.2017 № 8 (арк. спр. 136) Товариство надало особі, яка проводила перевірку, «акт виконаних робіт, договір і заявку на проживання з ФОП ОСОБА_3 на 4 аркушах»; із супровідним листом та від 06.10.2017 № 09 (т. спр. 1, арк. 137) пояснення щодо проживання працівників Товариства у м. Світловодськ (ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3О.) та «копії договору з ТОВ «Гермес-Трейдінг», отримані від замовника листи, акт гарантійного ремонту з ТОВ Гермес-Трейдінг» на 9 аркушах».

Відповідно до наданих під час перевірки пояснень Товариства, проживання його працівників у м. Світловодськ було обумовлено необхідністю виконання позивачем гарантійних зобовязань перед ТОВ «Гермес-Трейдінг» (усунення недоліків виконаних Товариством робіт).

За твердженнями Товариства, відповідач надані позивачем під час перевірки пояснення та документи не врахував, тому позивач повторно додав документи до заперечень на ОСОБА_1 (т. спр. 1, арк. 79-84).

У «Відповіді щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки від 13.10.17 №1339/14-29-14-02/35512443» від 31.10.2017 № 8382/10/14-29-14-02-11 (т. спр. 1, арк. 85-103) ОСОБА_1 вказало таке: «… надані підприємством копії первинних документів, а саме довідки про вартість виконаних робіт за 2013 рік (форма КБ-3) не можуть бути врахованими при розгляді заперечень, так як витрати, що формують собівартість реалізованих (виконаних) робіт визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від виконаних робіт, тобто в даному випадку за 2013 рік. Період діяльності підприємства за 2013 рік не перевірявся … надані копії документів не спростовують встановлених порушень ТОВ «Гідротехнології» п.138.4 ст.138 ПКУ, а саме завищення витрат на відрядження за 2014 рік на суму 58040 грн. за рахунок неправомірно включених до собівартості витрат на відрядження …».

До позовної заяви на підтвердження обґрунтованості включення до витрат операційної діяльності у 2014 році суми 58 040 грн. Підприємство додало копії (т. спр. 2, арк. 1-23):

- укладеного 08.02.2013 з ФОП ОСОБА_3 договору про надання послуг проживання;

- заявки № 2 від 01.12.2013 до договору (проживання 10 працівників у грудні 2013 року);

- акта виконаних робіт (наданих послуг) від 01.01.2014;

- укладеного 18.09.2012 з ТОВ «Гермес-Трейдінг» договору № 18/09-2012 на реконструкцію будівель під елеваторний комплекс, будівництво та реконструкцію причалу, розташованих в м. Світловодськ, та додаткової угоди до договору від 12.04.2013;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року;

- акта № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року;

- підсумкової відомості ресурсів за вересень 2013 року;

- листів позивача та ТОВ «Гермес-Трейдінг» (2014-2015 роки);

- акта виконаних робіт з виконання гарантійних робіт згідно з договором підряду від 26.09.2014.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною у 2013-2014 роках), витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування у складі інших витрат мали враховуватися при обчисленні обєкта оподаткування.

Згідно з пунктом 138.5 статті 138 Податкового кодексу України, інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Як свідчать наявні документи, послуги з проживання працівників ФОП ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_4 (41 400 грн.) надали Товариству у 2013 році. Отже, витрати, що їх понесло Товариство в звязку з отриманням цих послуг, за умови їх належного документального підтвердження, мали бути віднесені до складу витрат саме у 2013, а не у 2014 році.

В ОСОБА_1 вказано, що у вересні 2014 року ФОП ОСОБА_4 надав позивачу послуги з проживання (вартість 2 240 грн.). За твердженнями Товариства, ці послуги мали безпосереднє відношення до виконання ним гарантійних зобовязань перед ТОВ «Гермес-Трейдінг», доказом чого є наданий під час перевірки акт виконаних робіт від 26.09.2014 (т. спр. 2, арк. 23).

Суд доводи Товариства відхилив, оскільки цей акт був підписаний не представником ТОВ «Гермес-Трейдінг», а представником іншої особи ТОВ «Світловодський річковий термінал».

За таких обставин суд визнав обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про завищення Товариством у 2014 році витрат на суму 58 040 грн.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що Рішення № 1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню частково, в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток на 31 936,25 грн., з яких 25 549 грн. за податковими зобовязаннями, 6 387,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до викладеного в ОСОБА_1, за результатами перевірки позивач не підтвердив податковий кредит в сумі 1 703 098 грн. (220 112 грн. 2014 рік, 1 071 883 грн. 2015 рік, 411 103 грн. 2016 рік). Оскільки сума 81 922 грн. була включена Товариством до податкового кредиту у серпні 2014, з урахуванням статті 102 Податкового кодексу України, у Рішенні № 2 відповідач визначив суму податкового зобовязання 1 621 176 грн. (1 703 098 грн. 81 922 грн.).

Не визнаний ОСОБА_1 податковий кредит, суму якого було відображено у Рішенні № 2 (1 621 176 грн.) складається з:

138 190 грн. ПДВ у складі вартості дизельного палива, контрагент ТОВ «Прайд ОСОБА_2», вересень-грудень 2014 року;

1 049 196 грн. ПДВ у складі вартості дизельного палива, контрагент ТОВ «Прайд Індастріз», січень-листопад 2015 року;

9 166 грн. ПДВ у складі вартості бензину, контрагент ТОВ ВТФ «Авіас», серпень-жовтень 2015 року;

13 521 грн. ПДВ у складі вартості запчастин, контрагент ТОВ «Трак Оригінал», квітень 2015 року;

231 591 грн. ПДВ у складі вартості дизельного палива та бензину, контрагент ТОВ «ТРТ Компані», лютий, травень-вересень 2016 року;

39 220 грн. ПДВ у складі вартості дизельного палива, контрагент ТОВ «Рочестер», листопад 2016 року;

140 292 грн. ПДВ у складі вартості дизельного палива та бензину, контрагент ТОВ «ТРТ ОСОБА_2 Рітейл», жовтень-листопад 2016 року.

На стор. 26-35 ОСОБА_1 дійшло висновку про те, що Товариство безпідставно віднесло до податкового кредиту суми ПДВ за операціями з придбання товару (дизельного палива та бензину) у ТОВ «Прайд ОСОБА_2», ТОВ «Прайд Індастріз», ТОВ ВТФ «Авіас», ТОВ «ТРТ Компані», ТОВ «Рочестер», ТОВ «ТРТ ОСОБА_2 Рітейл».

Не заперечуючи факт надання Товариством податкових та видаткових накладних, платіжних документів, відповідач вказав таке:

«… до перевірки не надано первинних документів що підтверджують факт придбання ПММ чеків отриманих водіями на АЗС при обміну карток (бланків-дозволів, талонів), журналу обліку карток, бланків-дозволів, талонів, розшифровку оборотів за карткою …

не надано первинних документів (подорожніх листів, рапортів, інших) які підтверджують списання дизпалива в 2014 році …

контрагенти постачальники не мають власних основних засобів, кількості працівників необхідних для здійснення господарської діяльності, деякі не декларують доходів (в т.ч. й отриманих від ТОВ «Гідротехнології») …

у контрагентів ТОВ «ТРТ Компані» юридична адреса: 35522 Рівенська обл. Радилівський р/н с. Боратин, вул. Джерельна буд. 6 директор і головний бухгалтер в одній особі ОСОБА_5 та ТОВ «Рочестер» юридична адреса 2660 м. Київ Деснянський р/н вул. Магнітогорська буд. 1 кв. літ. І директор і головний бухгалтер в одній особі ОСОБА_6 а звітність підписується ОСОБА_7 …

враховуючи вищенаведене неможливо підтвердити реальність здійснення господарськиї операцій з ТОВ «ТРТ Компані», ТОВ «Рочестер», ТОВ «ТРТ ОСОБА_2 Рітейл», ТОВ «Прайнд Індастріз», ТОВ «Прайд ОСОБА_2», ТОВ ВТФ «Авіас» за вищенаведені періоди …» (стор. 35 ОСОБА_1).

Згідно з ОСОБА_1, умови укладених позивачем договорів з усіма зазначеними вище постачальниками, крім ТОВ ВТФ «Авіас», в частині моменту переходу права власності на товар, були аналогічними умовам договору, що був укладений Товариством і ТОВ «Прайд ОСОБА_2» (детально описано вище). Так, згідно з договорами, позивач оплачує вартість партії товару та отримує картки на пальне, що в подальшому обмінюються на АЗС на товар. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця (позивача) у момент підписання видаткової накладної. Умовами всіх договорів була передбачена повна попередня оплата партії товару.

Відповідач встановив, що Товариство віднесло відповідні суми ПДВ до податкового кредиту тих податкових періодів, в яких була здійснена оплата.

Протягом 2014-2016 років пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначав дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту (дату віднесення сум податку до податкового кредиту) таким чином:

- датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною;

- датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що Товариство на законних підставах включило до податкових декларацій з ПДВ у відповідних періодах суми податку за першою подією датою оплати товару. За таких обставин доводи ОСОБА_1 про те, що позивач допустив завищення суми податкового кредиту (та, відповідно, занизив суму податку) за податкові періоди вересень-грудень 2014 року, січень-листопад 2015 року, лютий, травень-вересень 2016 року, суд визнав безпідставними.

Використана ОСОБА_1 під час перевірки інформація (щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні) про те, що «… громадяни України … з використанням ТОВ «ТРТ Компані» … ТОВ «Рочестер» … ТОВ «ТРТ ОСОБА_2 Рітейл» … здійснюють закупівлю карток на паливно-мастильні матеріали у компаній виробників та з метою уникнення сплати ПДВ до державного бюджету здійснюють їх реалізацію не звітуючи при цьому до державного бюджету …» (стор. 27 ОСОБА_1), на думку суду, жодним чином не доводить факт порушення Товариством вимог Податкового кодексу України.

Відсутність письмового договору між Товариством та ТОВ ВТФ «Авіас» (стор. 33 ОСОБА_1) не є підтвердженням завищення позивачем суми податкового кредиту за серпень, вересень, жовтень 2015 року на загальну суму 9 165,33 грн. ОСОБА_1 встановлена наявність видаткових накладних, податкових накладних та платіжних документів. Виходячи з інформації, що викладена в ОСОБА_1 та в наданих позивачем первинних документах (т. спр. 2, арк. 93-104), позивач включив до податкового кредиту суми ПДВ у вартості бензину та дизельного палива за першою подією датою оплати, що відповідало пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України.

На стор. 37-38 ОСОБА_1 навело підстави, з яких визнала незаконним віднесення Товариством до суми податкового кредиту квітня 2015 року придбаних у ТОВ «ТРАК ОРИГІНАЛ» товарів (колінчастий вал, поршні, штуцера, прокладки, ремні, гайки, трубки тощо): у видатковій накладній не вказані особи, які її підписали, відсутні реквізити довіреності; акт № 00025 приймання-передачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих обєктів від 30.04.2015 (наданий позивачем на підтвердження використання придбаних товарів для ремонту автомобіля) не підписаний водієм. Крім того, з посиланням на отриману від ДПІ у Центральному районі м. Миколаїв податкову інформацію, відповідач зазначив про неможливість реального здійснення ТОВ «ТРАК ОРИГІНАЛ» господарських операцій з постачальниками та покупцями у січні та квітні 2015 року.

Суд не визнав доводи ОСОБА_1 переконливими.

Товариство до позовної заяви додало копії (т. спр. 2, арк. 105-113) належних первинних документів, що підтверджують факт придбання товарів у ТОВ «ТРАК ОРИГІНАЛ» та факт використання цих товарів для ремонту автомобілю в тому ж самому податковому періоді квітень 2015 року.

Відсутність у видатковій накладній прізвища, імені, по батькові осіб, які її підписали, та інформації про реквізити довіреності не позбавляє цей документ доказової сили.

Відносно використаної ОСОБА_1 податкової інформації суд зазначив таке. Доказом порушення платником податків вимог податкового законодавства є акт перевірки (абзац перший пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України). Згідно з викладеним в ОСОБА_1, використана відповідачем податкова інформація, по-перше, не є податковою інформацію відносно позивача, по-друге, не є податковою інформацією, отриманою від позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що висновок ОСОБА_1 про заниження Товариством суми податкового зобовязання з податку на додану вартість не є обґрунтованим, в звязку з чим Рішення № 2 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

На стор. 59-60 ОСОБА_1 вказало таке: «… згідно виписки банку за 13.11.2014 року з рахунку ТОВ «ГІДРОТЕХНОЛОГІЇ» … в Відділенні № 1 в м. Миколаєві Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» … 13 листопада 2014 року по грошовому чеку ЛИ 6569641 одержана готівка в сумі 10000,00 грн. … Призначення: символ 61 «Видача на інші цілі». На порушення п. 2.6 Положення … № 637 … одержана підприємством … готівка неоприбуткована в повній сумі її фактичних надходжень по касовій книзі Товариства … у день одержання готівкових коштів 13.11.2014 року … згідно виписки банку за 09.01.2015 з рахунку ТОВ «ГІДРОТЕХНОЛОГІЇ» … в Відділенні № 1 в м. Миколаєві Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» 09 січня 2015 року по грошовому чеку ЛИ 6569650 одержана готівка в сумі 20000,00 грн. … Призначення: символ 61 «Видача на інші цілі». На порушення п. 2.6 Положення … № 637 … одержана підприємством … готівка неоприбуткована в повній сумі її фактичних надходжень по касовій книзі Товариства … у день одержання готівкових коштів 09.01.2015 року …».

Як вказано вище, Рішенням № 3 ОСОБА_1, на підставі абзацу третьої статті 1 Указу № 436, застосувало до Товариства штрафну (фінансову) санкцію в сумі 150 000 грн. пятикратний розмір неоприбуткованої суми. Згідно з пунктом 2.6 глави 2 Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог гласи 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Штраф за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки у пятикратному розмірі неоприбуткованої суми встановлений абзацом третім статті 1 Указу № 436.

Згідно з частиною пятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 20.03.2018 у справі № 803/1397/17 (адміністративне провадження № К/9901/26530/18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що «… фінансові санкції, застосовані на підставі пункту 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки № 436/95 від 12 червня 1995 року, у розумінні статті 238 та статті 239 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливе лише в межах строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України …».

В акті вказано, що Товариство допустило порушення 13.11.2014 та 09.01.2015. Згідно з частиною першою статті 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєктів господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, граничні строки для застосування санкцій 13.11.2015 та 09.01.2016 відповідно.

На підставі викладеного суд визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині Рішення № 3.

Судовий збір розподіляється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 194, 241-243, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідротехнології" (вул. Казарського, 3К/4, м. Миколаїв, 54007, ідентифікаційний код 35512443) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте 03.11.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) податкове повідомлення-рішення № 2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток частково, в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток на 31 936,25 грн., з яких 25 549 грн. за податковими зобовязаннями, 6 387,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

3. Визнати протиправним та скасувати прийняте 03.11.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість.

4. Визнати протиправним та скасувати прийняте 03.11.2017 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № 6 про застосування штрафних санкцій в сумі 150 000 грн.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідротехнології" (вул. Казарського, 3К/4, м. Миколаїв, 54007, ідентифікаційний код 35512443)судовий збір у сумі 33 134,77 грн. сплачений платіжним дорученням від 29.11.2017 № 4487.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна