Справа № 800/294/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа №800/294/17

адміністративне провадження №П/9901/190/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Стародуба О.П.

суддів - Анцупової Т.О., Гімона М.М., Коваленко Н.В., Кравчука В.М.

секретар судового засідання - Іванова Н.П.

за участю - представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лисюк М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

14.07.2017р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі по тексту Комісія) від 16.06.2017р. про визнання його таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному кримінальному суді у складі Верховного Суду, зобов'язання відповідача у пленарному складі розглянути питання щодо визнання кандидата ОСОБА_3 таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному кримінальному суді у складі Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з огляду на практику Європейського Суду з прав людини висновки відповідача щодо невідповідності його критеріям професійної етики та доброчесності є необгрунтованими, відповідач не виправдав свої дії щодо визнання його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Верховному Суді, оскільки не довів, з якими показниками він не справився і чим це підтверджується.

Зокрема, посилався на те, що з його боку не було здійснено публічного розголосу особистих сімейних обставин, захист в судовому порядку є правом, а не обов'язком особи, звернення з позовом про стягнення аліментів було спільним добровільним рішенням його і його колишньої дружини щодо вибору форми матеріального забезпечення дитини і на даний час претензії щодо виконання ним своїх обов'язків відсутні.

Крім того, посилався на те, що на момент подання декларації за 2013 рік він із матір'ю його дружини спільно не проживав, спільним побутом пов'язаний не був, взаємних прав та обов'язків не мав, а тому обґрунтовано не зазначив про неї у декларації серед членів своєї сім'ї.

Крім того, позивач посилався на те, що він мав всі передбачені законом гарантії для отримання житла з метою поліпшення житлових умов, а приватизація службової квартири його сином відбулась відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Вважає, що відповідачем не доведено факту невідповідності його правилам професійної етики чи доброчесності, що стало підставою для визнання його таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя. При цьому також вважає, що закон, надавши відповідачу необмежені дискреційні повноваження щодо можливості будь-якого оцінювання за вказані вище критерії без необхідності їх обгрунтування, порушив принцип верховенства права, а відсутність в законі механізму захисту від можливого свавільного втручання в право на належне оцінювання свідчить про порушення права на захист.

Також посилався на те, що наявний висновок Громадської ради доброчесності (далі ГРД) ніким не підписаний, є анонімним і його не можна вважати належним документом, а сама ГРД не могла бути наділеною правосуб'єктністю на вчинення будь-яких дій.

Представник відповідача позов не визнав, оскільки приймаючи оскаржуване рішення Комісія діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В письмових запереченнях на позов представник відповідача, зокрема, посилався на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комісією, серед іншого, досліджено матеріали досьє, враховано висновок ГРД від 18.05.2017р. та пояснення позивача.

Крім того, посилався на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, а незгода позивача з мотивами спірного рішення не може бути підставою відповідно до частини 3 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для його скасування.

У відповіді на відзив відповідача позивач додатково посилався на те, що висновок ГРД не підписаний і його не можна вважати належним документом, ГРД не наділена правосуб'єктністю на вчинення будь-яких дій, члени сім'ї позивача не надавали їй згоди на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно них, а ГРД в свою чергу не мала права оприлюднювати і поширювати цю інформацію і своїми діями порушила статтю 32 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

В ході розгляду справи судом встановлено, що рішенням Комісії від 07.11.2016р. №145/зп-16 оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

30.11.2016р. позивач звернувся до Комісії із заявою про проведення щодо нього кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.

Рішенням Комісії від 05.12.2016р. №19/вс-16 позивача допущено до участі у конкурсі.

Рішенням Комісії від 11.01.2017р. №2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, в тому числі позивача.

Рішенням Комісії від 08.02.2017р. позивача допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на зайняття посади судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

На першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту позивач отримав 148,5 балів (79,5 балів - тестування; 69 балів - практичне завдання) при 119 мінімально допустимих та у зв'язку із успішним проходженням першого етапу рішенням Комісії від 29.03.2017р. №22/зп-17 був допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - дослідження досьє та проведення співбесіди.

Громадською радою доброчесності до Комісії надано висновок, затверджений 18.05.2017р., про невідповідність позивача, як кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики.

26.05.2017р. комісією у складі відповідної колегії проведено співбесіду з позивачем та оголошено перерву відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 88 Закону №1402-VIII.

Рішенням Комісії у пленарному складі від 16.06.2017р. №127/вс-17 за результатами проведення співбесіди та дослідження досьє кандидата позивача визнано таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному кримінальному суді у складі Верховного Суду.

Підставами для прийняття такого рішення стали встановлені за результатами співбесіди, дослідження матеріалів досьє кандидата на посаду судді, висновку ГРД та пояснень позивача факти надання публічного розголосу особистих сімейних обставин та відсутність щодо опублікованого сюжету висунутих судових претензій, невідображення у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012 рік інформації про проживання у «Будинку відпочинку Конча Заспа» та незазначення в декларації за 2013 рік матері дружини як члена сім'ї, а також отримання службового житла у місті Рівному та подальша його приватизація сином позивача.

При цьому Комісія визнала неприйнятними висновки ГРД в частині участі позивача в прийнятті політично вмотивованих рішеннях та частково неприйнятними щодо декларування користування «Будинком відпочинку Конча Заспа».

Крім того, за результатами аналізу наявних у досьє позивача матеріалів Комісія оцінила інформацію щодо його участі в касаційному перегляді кримінальної справи щодо ОСОБА_4 та інших, яке в подальшому було предметом перегляду Європейським Судом з прав людини.

При цьому, Комісія встановила, що позов до Європейського Суду стосувався виключно незаконності тримання під вартою і жодним чином не стосувався ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Дослідивши досьє кандидата, заслухавши доповідача, уповноваженого представника ГРД та кандидата (позивача) Комісія дійшла висновку, що позивач не підтвердив здатності здійснювати правосуддя за критеріями професійної етики та доброчесності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 9 статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Згідно частини 1 статті 85 цього Закону кваліфікаційне оцінювання включає етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Згідно пункту 4 частини 5 статті 81 цього Закону за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді Верховного Суду Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

Частиною 1 статті 88 цього Закону передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 83 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Згідно пункту 1 Глави 6 Розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (затв. рішенням Комісії від 03.11.2016р. №143/зп-16), встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

Абзацом 3 пункту 20 Глави 6 Розділу ІІІ цього Положення передбачено, що під час співбесіди обов'язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.

Відповідно до пункту 4 Глави 6 Розділу ІІ Положення рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.

За змістом 5.2 та 5.3 Глави 6 Розділу ІІ цього Положення критерії професійної етики та доброчесності за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) їх вимогам оцінюється у 0 балів.

В ході розгляду справи встановлено, що оскаржуване рішення прийняте Комісією після оголошення перерви відповідно до абзацу другого частини першої статті 87 Закону №1402-VIII в пленарному складі за результатами проведеної з позивачем співбесіди, дослідження матеріалів досьє, в т.ч. висновку Громадської ради доброчесності.

Здійснення Комісією оцінки та аналізу повноти декларування кандидатом на посаду судді Верховного Суду речових прав на майно за вказаний період часу запроваджено виключно з метою визначення компетентним органом доброчесності кандидатів в межах встановленої законом спеціальної процедури призначення на посаду судді Верховного Суду та конкурсу особи, яка підтвердила здатність здійснювати правосуддя у цьому суді за результатами кваліфікаційного оцінювання.

З огляду на це, в межах оцінки відповідності кандидата на посаду судді Верховного Суду на відповідність критеріям професійної етики та доброчесності перевірці підлягають, у тому числі, відомості, наведені кандидатом у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що ним було дотримано вимоги законодавства, а відомості у декларації про майновий стан та доходи ним відображено повно і правильно, є безпідставним і не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки як встановлено судом обставини, якими Комісія обґрунтовувала своє рішення, мали місце і позивачем існування таких обставин не заперечується. В свою чергу оцінка таких обставин є виключною компетенцією Комісії, яка здійснюється її членами за їх внутрішнім переконанням і не може зазнавати втручання шляхом перевірки такої оцінки в результаті судового оскарження прийнятого рішення за умови дотримання передбачених законом процедур та гарантій.

Крім того, така оцінка здійснена в рамках спеціальних процедур, пов'язаних з проведенням конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Верховного Суду, висновки Комісії стосуються виключно проведення таких процедур, мають значення лише для цілей проведення конкурсу і не впливають на професійну діяльність позивача.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні Комісія наголосила, що кваліфікаційне оцінювання позивача здійснювалось в межах конкурсу до Верховного Суду, що обумовлювало перевірку кандидата на відповідність найвищим стандартам та вимагало відсутності щонайменшого обґрунтованого сумніву у чеснотах майбутніх суддів Верховного Суду. Відтак висновки Комісії за результатами цього кваліфікаційного оцінювання не можуть мати преюдиційного значення та негативно вплинути на проходження кандидатом інших процедур, пов'язаних з кар'єрою судді.

При цьому, наведені у рішенні факти, які вплинули на оцінювання, Комісія не оцінювала на предмет законності дій чи бездіяльності позивача, наприклад з точки зору притягнення до відповідальності, а оцінювала, як такі обставини можуть вплинути на здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді та в цілому на довіру до судової влади. При цьому суд погоджується, що наведені у рішенні факти можуть мати певний вплив на довіру до суду та повинні враховуватися під час оцінювання здатності кандидата здійснювати правосуддя у Верховному Суді.

Також безпідставним є посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що висновки Комісії були довільними, не мотивованими, непідтверджені доказами і ґрунтувались виключно на висновках ГРД, оскільки як встановлено в судовому засіданні та вбачається із змісту оскаржуваного рішення висновки Комісії зроблені за результатами дослідження матеріалів досьє, висновків ГРД та її повноважного представника, пояснень позивача, який, в свою чергу брав безпосередню участь у співбесіді і дослідженні зібраних матеріалів.

Зокрема, із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що частину висновків ГРД Комісією визнано неприйнятними, частину висновків Комісією зроблено безпосередньо на підставі матеріалів досьє, що спростовує доводи позивача з приводу того, що рішення ґрунтується на тих же висновках, що і висновок ГРД.

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що висновок ГРД не підписаний, а сама ГРД не наділена правосуб'єктністю, також є безпідставним і не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки ГРД здійснює свою діяльність на підставі закону, склад її затверджено і оприлюднено на сайті Комісії у встановленому законом порядку, висновок ГРД надано Комісії та долучено до матеріалів досьє у встановленому законом порядку, позивач не висловлював своїх застережень щодо можливості його врахування під час співбесіди і при цьому брав участь в його дослідженні та спростуванні викладених у ньому фактів.

Крім того, відповідно до затверджених Комісією Умов проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Верховного Суду для участі в конкурсі кандидат, серед іншого, надає письмову згоду на збирання, зберігання, обробку та використання інформації про кандидата з метою оцінки його готовності до роботи на посаді судді, а тому посилання позивача на порушення в цій частині вимог статті 32 Конституції України також не можна визнати обґрунтованим.

Також безпідставним є посилання позивача на те, що включення будь-якої інформації та її оцінка на предмет доброчесності та професійної етики за період до 30.09.2016р. (часу набрання чинності підпунктом 4 пункту 161 Перехідних положень Конституції України) суперечить положенням статті 58 Конституції України щодо дії закону в часі, оскільки зазначений пункт стосується оцінювання відповідності займаній посаді судді, а не спеціальної процедури призначення суддів Верховного Суду.

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на несвоєчасне отримання копії оскаржуваного рішення також є безпідставним і не може бути підставою для скасування такого рішення, оскільки копію рішення позивачу було надано і він скористався передбаченим законом правом оскарження його в судовому порядку.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що рішення Комісії прийнято у спосіб, на підставі та в межах повноважень, що визначені Конституцією та Законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням прав кандидата на участь у процесі прийняття рішення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 242 - 246, 250, 266 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України,

в и р і ш и в :

В задoвoленні адміністративнoгo позову ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук