Справа № 804/571/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2018 року Справа № 804/571/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.,
при секретарі Виноградовій Т.В.,
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Пухлія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою суду від 22.01.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
14.02.2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.03.2018 року. У зв'язку з першою неявкою позивача та відсутністю повноважень представника позивача ОСОБА_1 (який з'явився в підготовче засідання) на ведення справи у суді, підготовче засідання відкладено на 11.04.2018 року. В підготовчому засіданні 11.04.2018 року продовжено підготовче провадження та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17.04.2018 року, а в подальшому - до 23.04.2018 року.
23.04.2018 року підготовче провадження закрито та за згодою представників обох сторін розпочато розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого засідання.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 не має у користуванні земельної ділянки, що є об'єктом оподаткування земельним податком; ФОП ОСОБА_3 придбано нерухоме майно у власність; ФОП ОСОБА_3 перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку третьої групи, внаслідок чого звільнена від сплати земельного податку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з мотивів, вказаних у відзиві, зазначаючи, що спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати земельного податку, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 09.12.2016 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа.
За вказаною адресою перебувають будівлі та споруди виробничого корпусу, склади, трансформаторна станція та металева будка, які 31.03.2017 року на підставі договору купівлі - продажу будівель та споруд (посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №120) придбала ФОП ОСОБА_3
ФОП ОСОБА_3 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності 03.02.2017 року та з цієї дати перебуває на спрощеній системі оподаткування. Основні види діяльності ФОП ОСОБА_3: надання в оренду вантажних автомобілів; надання в оренду й експлуатації власного чи орендованого нерухомого майна; складське господарство; діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; оброблення металів та нанесення покриття на метал; оптова торгівлі металами та металевими рудами.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), використання землі в Україні є платним; об'єктом плати за землю є земельна ділянка; плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Платниками земельного податку, згідно норм статті 269 ПК України, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Об'єктами оподаткування земельним податком за нормами статті 270 ПК України, визначено земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку пункт 287.6. статті 287 ПК України).
У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частиною шостою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення) встановлено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.
Відповідно до статей 125 та 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
З огляду на пояснення представника відповідача в судовому засіданні та фактичні обставини у справі, відповідачем під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не було встановлено: кому саме належить придбане нерухоме майно (фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 чи фізичний особі ОСОБА_3.), чи визначено у договорі купівлі-продажу будівель та споруд від 31.07.2017 року кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти; яким чином оформлено право користування земельної ділянки; яка дійсна площа спірної земельної ділянки.
Встановлення зазначених обставин має суттєве значення під час визначення платника податку на землю та об'єкту оподаткування.
Пунктом 269.2. статті 269 ПК України передбачено особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, що встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Так, підпунктом 4) пункту 297.1 статті 297 ПК України встановлено, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
В судовому засіданні встановлено, що під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не досліджено які саме види економічної діяльності здійснює ФОП ОСОБА_3, чи використовує земельну ділянку та в якому розмірі ФОП ОСОБА_3 під час здійснення підприємницької діяльності.
Таким чином, відповідачем не доведено суду, що ФОП ОСОБА_3 не звільняється від сплати земельного податку.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням частини 2 статті 2 КАС України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; упереджено та нерозсудливо, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України у зв'язку з задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем в розмірі 8810,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 8810 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду в повному обсязі складено 03.05.2018 року.

Суддя М.В. Бондар