Справа № 587/978/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Степаненко О.А.

07 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 587/978/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В., головного спеціаліста Гречко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського прикордонного загону на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2018, (суддя Степаненко О.А.), по справі № 587/978/18

за позовом Сумського прикордонного загону

до Громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3

про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 року, Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Прикордонної служби України (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 (далі-відповідач), в якому просив продовжити строк затримання відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на шість місяців з 21.04.2018 року

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач посилається на неврахування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме - ч.11, ч.12 ст. 289 КАС України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», міжнародну Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача перевіривши, в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Сумського районного суду Сумської області від 24.10.2017 року у справі №587/2905/18 відповідача примусово видворено за межі території України, у зв'язку з виявленням та його затриманням 21.10.2017 року о 21.05 прикордонним нарядом від мобільної прикордонної застави «Суми» на відстані 18 км від державного кордону України в районі н.п. Стецьківка під час перебування в межах контрольованого прикордонного загону без документів, що посвідчують особу.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 24.10.2017 року у справі № 587/2905/17 відповідача затримано із поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на термін необхідний для підготовки примусового видворення.

27.10.2017 року відповідач поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України у Чернігівській області, з місцем розташування с. Розсудів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зробив висновок про те, що позивачем не надані обґрунтування умов для продовження строку затримання, що передбачені частинами 11 та 12 статті 289 КАС України.

Крім цього, суд першої інстанції вказує не необхідність виконання позивачем вимог статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо виконання умов укладеної міжнародної Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифікований Законом України № 359-VI від 03.09.2008 року та застосування процедури реадмісії щодо відповідача, у зв'язку з протиправністю подальшого виконання судового рішення про примусове видворення відповідача та його затримання.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 11 ст.289 КАС України, cтрок затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

На підставі ч. 12 ст.289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно до ч. 13 ст.289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Пунктом 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 року, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як свідчать надані до матеріалів справи документи, 21.10.2017 року за вих. № 27/10811 та 06.04.2018 року № 81/3414 позивачем були направлені до посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам запити щодо встановлення особи відповідача, але відповіді на запити на час подання позову до суду не надходили.

Наведені вище обставини, позивач вказує як на підставу для продовження строку затримання відповідача.

До Департаменту консульської служби МЗС України позивачем запити направлені не були.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаних листів №27/10811 від 21.10.2017 і №81/3414 від 06.04.2018.

Наданий позивачем витяг з журналу обліку вихідних документів є внутрішнім документом та, відповідно, не є належним доказом направлення вказаних листів.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт надіслання запитів до надзвичайного та повноважного посла в Україні та отримання послом цих листів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України повторних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації відповідача. Це свідчить про те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

Доказів відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації матеріали справи також не містять, анкетні дані відповідачем надані в повному обсязі .

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Чахал проти Великобританії" заява № 22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п. 1 (f) (стаття 5 п.1 (f) (рішення Куін проти Франції" від 22 березня 1995 року серія А, №311, п.19, параграф 48, рішення Коломпар проти Бельгії", рішення від 24 вересня 1992 року, серія А, №235-С, п. 55, параграф 36).

Однак, колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що відповідач підлягає видворенню не за процедурою, передбаченою ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст. ст. 288, 289 КАС України, а саме за процедурою, визначеною ст.29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" щодо передачі з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію, виходячи з наступного.

Так, постановою Сумського районного суду Сумської області від 24.10.2017 у справі № 587/2905/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017р., прийнято рішення про примусове видворення з території України громадянина відповідача, а також затримання на строк, що не перевищує шести місяців .

Тобто, колегія суддів вважає, що в даному випадку діє рішення суду про примусове видворення з території України, а не реадмісія.

За наведених обставин, колегія суддів вважає помилковим посилання на неможливість виконання умов міжнародної Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, оскільки підставою для подання цього позову до суду слугувала саме - неможливість ідентифікувати відповідача у встановлений строк, як це передбачено частинами 11, 12, 13 статті 289 КАС України.

Питання правомірності тримання та застосування примусового видворення відповідача не входить до предмету даного позову, а є позицією, висловленою у зв'язку з незгодою з прийнятими вже судовими рішенням від 24.10.2017 року у справі № 587/2905/17 з цих питань.

У відповідності до ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч .1 статті 317 КАС України визначено, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 2 статті 317 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, але помилково застосована норма матеріального права, а саме Закон України від 03.09.2008 року № 359-VI "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав", тому судове рішення в цій частині підлягає зміні з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову, залишивши в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 288, 289, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2018 по справі № 587/978/18 змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2018 року по справі № 587/978/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді Л.В. Тацій А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 07.05.2018.