Справа № 805/3175/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 травня 2018 р. Справа №805/3175/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, відновлення на посаді та виплату середньомісячного заробітку під час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якому просить суд :

- поновити строк звернення до суду з метою захисту порушених прав;

- визнати незаконним та відмінити Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області за № 1417 від 04.08.2017 року, наказ по особовому складу за № 380 о/с від 04.08.2017 року про звільнення за п.6 ч.1 ст.77Закону України «Про Національну поліцію» та відновити позивача на посаді оперуповноваженого 2-ого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04.08.2017 року по день відновлення на роботі.

Відповідно до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Між тим, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частиною 2 статті 94 даного Кодексу письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною 10 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Дослідженням позовної заяви та доданих до неї документів встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160 КАС України, оскільки позивач долучивши письмові докази до позовної заяви не підтвердив їх відповідність оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, позивач у своєму позові просить суд поновити строк звернення до суду з метою захисту порушених прав. Дослідивши, заявлену вимогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року, тобто чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини третьої цієї ж статті, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство обмежувало право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірним; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд вважає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997, далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України (після 15.12.2017 року ч. 2 ст. 6 КАС України), суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд також врахував, що процесуальні норми, якими встановлені скорочені строки звернення до суду, визнані конституційними за Рішенням Конституційного Суду №17-рп/2011 від 13.12.2011. При цьому, Конституційний Суд зазначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Публічна служба, згідно пункту 15 частини першої статті 3 КАС України (після 15.12.2017 п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України) - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд встановив, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.08.2017 року № 380о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Донецькій області звільнено з 04 серпня 2017 року.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду, позивач крім інших обставин зазначив, що з наказом про звільнення його своєчасно не було ознайомлено, а трудова книжка та військове приписне було видано тільки 17.04.2018 року, в зв'язку з чим, останній не зміг своєчасно реалізувати своє право на оскарження незаконне звільнення до суду.

Отже, оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1, датований 04.08.2017 року, проте, з адміністративним позовом останній звернувся до суду лише 26.04.2018, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті в якому надійшов позов, тобто поза межами, передбаченого частиною третьою статті 99 КАС України, місячного строку звернення до суду. З моменту звільнення з посади до моменту подання позову минуло більше восьми місяців.

В той же час, до матеріалів справи позивачем не надано доказів в підтвердження несвоєчасного ознайомлення з наказом про звільнення від 04.08.2017 року № 380/о/с, на яке він посилається в позові в якості поважності пропуску строку.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський Суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали звернутися у строки, встановлені частиною третьою статті 99 КАС України, позивачем не надано, а судом не встановлено.

Крім того, суд дійшов висновку, що у справах, предметом позовних вимог в яких є поновлення на публічній службі потрібно враховувати, що характер спірних правовідносин сторін зумовлює необхідність звернення до суду саме у скорочені строки, адже звернення до суду у скорочені строки підтверджує сам факт наявності бажання у особи поновити відносини публічної служби, надає можливість особі, яка незаконно звільнена з публічної служби у найбільш ефективний спосіб поновити порушені права - вимагати суд поновити на посаді, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу тощо.

Відповідно до ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання доказів, в підтвердження пропуску строку звернення до суду, належним чином засвідчених копій документів, доданих до позову.

Керуючись, ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та відміну наказу про звільнення, відновлення на посаді та виплату середньомісячного заробітку під час вимушеного прогулу - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання доказів, в підтвердження пропуску строку звернення до суду, належним чином засвідчених копій документів, доданих до позову.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Кочанова П.В.