Справа № 235/1071/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року справа №235/1071/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 р. у справі № 235/1071/18 (головуючий І інстанції Бородавка К.П.) за позовом ОСОБА_1 до Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату про скасування постанови №41 від 05.03.2018 за справою про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату (далі відповідач), в якому просив: скасувати постанову від 05.03.2018 року № 41 Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату, яким позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн (а.с.1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 року позовні вимоги задоволено, а саме: скасовано постанову Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату № 41 від 05.03.2018 року про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.; закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за адміністративним протоколом № 41 від 22.08.2018 року (а.с.23-25).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норми процесуального права ст. 242 КУпАП, невірним застосуванням норм абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі Закон № 2232-ХІІ), ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року (далі Закон № 1932-ХІІ), ч.1 ст. 38, ч.1, 2 ст. 210-1 КУпАП, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до абз. 3 та 4 ч. 8 ст. 15 Закону № 2232-ХІІ, у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України; призовники, які змінили місце проживання, зобов`язані в семиденний строк прибути до районного (міського) військового комісаріату за новим місцем проживання для взяття на військовий облік. Відповідно до ч.1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення при триваючому правопорушенні може бути накладено - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення. Судом не взято до уваги, що виявлене порушення є триваючим та виявлено 13.02.2018 року, відповідно до рапорту від 13.02.2018 року. Посилання суду першої інстанції на те, що про факт порушення апелянту стало відомо 10.08.2017 року, коли здійснювались заходи з розшуку позивача, є хибними, оскільки відповідачу не було відомо про наявність або відсутність поважних причин не прибуття позивача до дільниці. Суд виходив з невірної кваліфікації порушення позивача за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, оскільки зазначена стаття визначає відповідальність за повторне порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, позивачем порушено ч.2 ст. 17 Закону № 1932-ХІІ повторно. Постанова, якою позивача було притягнуто за ч.1 ст. 210-1 КУпАП, не оскаржена позивачем (а.с.28-29).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстроване місце проживання з 12.07.2013 року: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Позивач перебував на військовому обліку у Покровсько-Ясинуватському об`єднаному міському військовому комісаріату (а.с.16-19).

Згідно рапорту Начальнику відділу Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату ОСОБА_2 № 1691 від 13.02.2018 року, позивач у період з 16.05.2016 року по 30.06.2016 року не з`явився до призивної дільниці в десятиденний термін з дня початку чергового призиву, що визначений Указом Президента України від 29.03.2016 року № 122/2016, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону № 2232-ХІІ (станом на дату вчинення правопорушення), ч. 2 ст. 17 Закону № 1932-ХІІ (станом на дату вчинення порушення) (а.с.21).

Згідно письмових пояснень позивача за справою про адміністративне правопорушення, позивач не з`явився до призивної дільниці оскільки не знав правил військового обліку та не отримував повісток (а.с.20).

Тимчасово виконуючим обов`язок Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 прийнято постанову № 41 від 05.03.2018 року за справою про адміністративне правопорушення, яким позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, за ч.2 ст.210-1 КУпАП, і відповідно до ч.1 ст.8, ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с.2).

Відповідально до постанови вбачається, що позивач, який є громадянином України призивного віку, у період з 16.05.2016 року по 30.06.2016 року не з`явився до призивної дільниці в десятиденний термін з дня початку чергового призиву, що визначений Указом Президента України від 29.03.2016 року № 122/2016, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону № 2232-ХІІ (станом на дату вчинення правопорушення), ч. 2 ст. 17 Закону № 1932-ХІІ (станом на дату вчинення порушення). Адміністративне правопорушення виявлене 30.01.2018 року, відповідно до рапорту № 925 від 30.01.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в діях позивача відсутній склад та подія адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 ч. 1 КУпАП.

Суд з висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 210-1 КУпАП, громадяни підлягають адміністративній відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч. 2 ст. 17 Закону № 1932-ХІІ, громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону № 2232-ХІІ, після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України.

Згідно ч. 1 статті 32 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивач у період з 16.05.2016 року по 30.06.2016 року не з`явився до призивної дільниці у десятиденний термін з дня початку чергового призиву.

Матеріали справи свідчать, що позивач з 2013 року місця проживання не змінював та перебував на обліку у відповідача.

Крім того, у постанові зазначено, що наявність вини у скоєнні правопорушення підтверджується, зокрема, засвідченою копією протоколу № 27 від 13.06.2016 року, обліковою карткою призивника позивача, копією витягу з книги протоколів засідань призивної комісії протоколу № 38 від 17.11.2017 року (а.с.2).

Тобто, відповідач про порушення позивачем норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію дізнався після закінчення мобілізації, тобто ще у липні 2016 року.

З урахуванням того, що постанова №41 про накладення на позивача адміністративного стягнення винесена 05 березня 2018 року, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про пропуск відповідачем строку притягнення до адміністративної відповідальності визначеного ч. 1 ст. 32 КУпАП, а саме не пізніше 2 місяців після його виявлення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє довід апелянта, що правопорушення позивача є триваючим, оскільки абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону № 2232-ХІІ встановлює обов`язок явки призовника підчас мобілізації, строки якої були чітко встановлені, а саме з травня по червень 2013 року включно.

При цьому, хибним є і думка апелянта, що строки виявлення правопорушення (та перебіг процесуального строку для накладення адміністративного стягнення) починається з дня складання рапорту, оскільки відповідачу достеменно було відомо про не проходження позивачем мобілізації починаючи з липня 2016 року, що підтверджується самою спірною постановою. Інформації про наявність або відсутність поважних причин не прибуття позивача до дільниці, не скасовує вимоги ч. 1 ст. 32 КУпАП.

Суд не приймає посилання апелянта на не оскарження позивачем постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КУпАП, оскільки вказані обставини не вказують на правомірність оскаржуваної постанови та стосується інших обставин

Крім того, диспозиція статті 210-1 КУпАП містить склад адміністративного правопорушення, який передбачає вчинення конкретних дій або бездіяльності із умисною формою вини. Таким чином, компетентна особа повинна в протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності у зрозумілій формі зазначити в чому конкретно полягало порушення особою, що притягається до адміністративної відповідальності, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова не містять обґрунтування та будь-якого викладення обставин, в чому саме позивачем порушені вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», які саме положення наведених нормативно-правових актів порушені позивачем та в чому конкретно це проявилось, а зазначено тільки посилання на відповідні частини нормативного акту.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених судом обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування постанови відповідача №41 від 05 березня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 р. у справі № 235/1071/18 - залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 р. у справі № 235/1071/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Судове рішення проголошено та підписано колегією суддів 07 травня 2018 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова