Справа № 824/1008/17-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/1008/17-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про виплату заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови нарахувати позивачу надбавку за високі досягнення у праці та премію за квітень 2016 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь позивача недоплачену заробітну плату у вигляді надбавки за високі досягнення у праці за квітень 2016 року в розмірі 496,72 грн та премії в розмірі 492,29 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 60846,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звільненні з роботи їй не було нараховано надбавку за високі досягнення у праці за квітень 2016 року в розмірі 496,72 грн та премію за квітень 2016 року в розмірі 492,29 грн. Крім того, позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 60846,55 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 нарахування заробітної плати державних службовців проводилось відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII та постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 року № 268, вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не допущено порушень щодо виплати нарахованої заробітної плати позивачу, а тому немає правових підстав для здійснення виплати на користь ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати у вигляді надбавки за високі досягнення у праці за квітень 2016 року в розмірі 496,72 грн. та премії в розмірі 492,29 грн., а також виплати середнього заробітку за затримку розрахунку в розмірі 60846,55 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно зясувавши всі обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено.

18.04.2016 року наказом №16-О звільнено ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста операційного відділу № 2 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, згідно ст.. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. (а. с. 10)

Наказом від 27.04.2016 року № 42-о «Про встановлення надбавок працівникам Головного управління на квітень грудень 2016 року» на підставі подання керівників структурних підрозділів Головного управління, першого заступника начальника Головного управління, прийнято рішення про встановлення надбавки до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислуги років працівникам Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідної надбавки. Водночас із змісту пояснень та змісту вказаного наказу видно, що ОСОБА_1 у вказаному переліку осіб відсутня, оскільки була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. (а. с. 42).

Наказом від 28.04.2016 року № 45-о «Про преміювання працівників Головного управління» на підставі подання керівників структурних підрозділів Головного управління, прийнято рішення про преміювання працівників Головного управління за підсумками роботи у квітні 2016 року у фіксованому розмірі. Водночас із змісту пояснень та змісту вказаного наказу видно, що ОСОБА_1 у вказаному переліку осіб відсутня, оскільки була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. (а. с. 43-44).

18.07.2016 року позивач подав скаргу до Управління Держпарці у Чернівецькій області, в якій просила перевірити законність нарахування їй заробітної плати за період грудень 2015 року, січень квітень 2016 року. (а. с. 13).

23.08.2016 року листом №1712/0/04-2/16 Управління Держпарці у Чернівецькій області зазначило, що відповідно до письмового пояснення начальника операційного відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ОСОБА_2, причиною відсутності прізвища ОСОБА_1 в поданій на встановлення надбавки є не виконання нею в першій половині квітня 2016 року достатнього обсягу роботи, що дає право на надбавку, так як основне навантаження на працівників відділу припадає на другу половину місяця. Крім цього зазначила, що на момент встановлення надбавки позивач був звільнений.

06.09.2016 року надала заяву до Управління Держпарці у Чернівецькій області в якій просила доповнити відповідь від 23.08.2016 року №1712/0/04-2/16, щодо законності не нарахування їй премії за квітень 2016 року. (а. с. 15)

11.11.2016 листом 2365/0/04-2/16 Управління Держпарці у Чернівецькій області зазначило, що відповідно до письмового пояснення начальника операційного відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ОСОБА_2, причиною відсутності прізвища ОСОБА_1 в поданні на преміювання є не виконання нею в першій половині квітня 2016 року достатнього обсягу роботи, так як основне навантаження на працівників відділу припадає на другу половину місяця. Крім цього зазначила, що на момент підписання наказу на премію, позивача було звільнено. (а. с. 16)

З урахуванням дослідження письмових доказів встановлено, що на день прийняття наказів, зокрема: наказу № 42-о від 27.04.2016 року, № 45-о від 28.04.2016 року про встановлення відповідних надбавок та премії для працівників Головного Управління Пенсійного фонду України, позивач - ОСОБА_1 наказом №16-О від 18.04.2016 року було звільнено з посади провідного спеціаліста операційного відділу № 2 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Вищевказані накази, позивачем не оскаржені, не визнані такими, як такі які не відповідають вимогам Закону та нормативно правовим актам.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства, нормативно правових актів, що регулюють спірні правовідносини, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази які мають юридичне значення для розгляду справи, встановивши фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно наказу від 18.04.2016 року наказом №16-О звільнено ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста операційного відділу № 2 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію.

Станом на дату звільнення ОСОБА_1 нарахування заробітної плати державних службовців проводилось відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII та постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 року № 268.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» № № 3723-XII заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплат за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Пунктом 7 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень «Про державну службу» № № 3723-XII зазначено, що умови оплати праці працівників органів державної влади інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ ті організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть, передбачати зменшення розміру їх заробітної плати.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 року № 268 керівник органу установлює надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Із змісту наказу від 27.04.2016 року № 42-о «Про встановлення надбавок працівникам Головного управління на квітень грудень 2016 року» видно, що не визначено встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи ОСОБА_1, серед списку осіб яким дана надбавка встановлена позивач відсутня. Згідно пояснень відповідача, ОСОБА_1 на час видачі наказу була звільнена, що не заперечувалось сторонами. (а. с. 42)

Відповідно до п.п. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 року № 268 керівник органу здійснює преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Порядок преміювання працівників Пенсійного фонду України та його органів регулюється «Положенням про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Пенсійного фонду України та його органів» затверджене постановою Правління Пенсійного фонду України від 12.04.2006 року № 4-4 (зі змінами) (далі Положення).

Відповідно до п. 1.2 Положення преміювання працівників проводиться за результатами роботи за місяць відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат.

Згідно п. 1.3 Положення преміювання працівників Пенсійного фонду України, головних управлінь, управлінь Фонду здійснюється за наказом, відповідно, головою правління пенсійного фонду України, начальника головного управління, начальника управління Фонду, а у разі їх відсутності особи, яка виконує їх обовязки.

Відповідно п. 1.4 Положення виплата премії за результатами роботи за місяць проводиться не пізніше дня отримання заробітної плати за першу половину місяця, наступного за тим, за який здійснюються преміювання. (а. с. 27-33)

Із змісту наказу від 28.04.2016 року № 45-о «Про преміювання працівників Головного управління» видно, що серед працівників, які заслуговують на виплату премії, відсутня ОСОБА_1 Згідно пояснень відповідача, ОСОБА_1 на час видачі наказу була звільнена, що не заперечувалось сторонами. (а. с. 43-44)

Таким чином, суд приходить до висновку, що на день прийняття наказу від 28.04.2016 року № 45-о «Про преміювання працівників Головного управління» наказу від 27.04.2016 року № 42-о «Про встановлення надбавок працівникам Головного управління на квітень грудень 2016 року», позивач - ОСОБА_1 на час видачі наказів була звільнена з роботи за власним бажанням, що не заперечувалось сторонами. Вказані накази в установленому Законом порядку не оскаржені, не визнані такими, що не відповідають вимогам Закону та нормативно правовим актам

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства, нормативно правових актів, що регулюють спірні правовідносини, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази які мають юридичне значення для розгляду справи, встановивши фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Між тим, і частина 1 статті 77 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову, оскільки на день прийняття наказу № 42-о від 27.04.2016 року, № 45-о від 28.04.2016 року про встановлення відповідних надбавок та премії для працівників Головного Управління Пенсійного фонду України, позивач - ОСОБА_1 наказом № 16-о від 18.04.2016 року було звільнено з посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Вищевказані накази, позивачем не оскаржені, не визнані такими, як такі які не відповідають вимогам Закону та нормативно правовим актам.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач не подав належні підтверджуючі докази правомірної своєї діяльності, не подав належних, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, оскільки позивач на вимогу суду не надав належні, достовірні та достатні докази, а тому суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Суддя П.Д. Дембіцький