Справа № 815/1189/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1189/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Одесі про визнання неправомірним та скасування рішення від 19.03.2018р. НОМЕР_2 щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 19.03.2018року НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з 01.04.2018р. відповідно до вимог статтей 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції 1993року, що діяла на момент призначення пенсії), та довідки Державної податкової інспекції у Приморськлому районі м.Одеси №19389/М/15-53-05-41 від 31.08.2016р., виходячи з розрахунку 80% суми всіх складових середнього розміру заробітної плати 16647,96грн., без обмеження граничного розміру пенсії, зі збереженням існуючого розміру фіксованої індексації пенсії, та з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що право на перерахунок пенсії ОСОБА_1 надано з моменту призначення пенсії, на підставі діючого на той час законодавства, та не може бути скасовано як право на отримання такої пенсії, так і обмежуватися при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки суперечитиме вимогам статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії. Також, на думку позивача, при перерахунку пенсій державних службовців, які вийшли на пенсію до 1 травня 2016року, необхідно застосовувати положення статті 37 Закону України від 16 грудня 1993року №3723-ХІІ "Про державну службу", яка є чинною, не змінена, та не скасована в установленому Конституцією України порядку. Таким чином, право на отримання пенсії, її призначення та послідуючі її перерахунки, як колишньому державному службовцю, ОСОБА_1 гарантуються Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993року №3723- ХІІ.

Відповідач - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м.Одесі з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 24.04.2018р. вхід.№11258/18), наголошуючи, зокрема, на правомірності відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки 01.05.2016р. набрав чинності Закон України від 10.12.2015р. №889-VІІІ, який взагалі не передбачає проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, а тому на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії у відповідача не було законодавчо передбачених підстав для здійснення такого перерахунку. Також, на думку відповідача, відмова у перерахунку пенсії ОСОБА_1 не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, тобто не відбулось звуження обсягу вже набутих нею прав та/або позбавлення її права на соціальний захист.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито спрощене позовне провадження у справі №815/1189/18 за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Одесі про визнання неправомірним та скасування рішення від 19.03.2018р. НОМЕР_2 щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.03.2018р. №1671, Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у м.Одесі прийнято Рішення про відмову у перерахунку пенсії НОМЕР_2 від 19.03.2018р., яким ОСОБА_1 відмовлено у перерарахунку пенсії з більшого заробітку, оскільки у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ скасовано, зокрема, статтю 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ, якою передбачалося право на проведення перерахунку пенсії. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів для" скасовано пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ.

Не погоджуючись з означеним Рішенням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Одесі про відмову у перерахунку пенсії НОМЕР_2 від 19.03.2018р., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 19.03.2018року НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язання Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з 01.04.2018р. відповідно до вимог статтей 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції 1993року, що діяла на момент призначення пенсії), та довідки Державної податкової інспекції у Приморськлому районі м.Одеси №19389/М/15-53-05-41 від 31.08.2016р., виходячи з розрахунку 80% суми всіх складових середнього розміру заробітної плати 16647,96грн., без обмеження граничного розміру пенсії, зі збереженням існуючого розміру фіксованої індексації пенсії, та з урахуванням проведених виплат, є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м.Одесі, та відповідно до приписів Закону України «Про державну службу», отримує пенсію у розмірі 80% від заробітної плати, що подається для призначення пенсії, без обмеження граничного розміру пенсії.

Відповідно до наявної у матеріалах спарви Довідки Державної податкової інспекції у Приморськлому районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області №19389/М/15-53-05-41 від 31.08.2016р., заробітна плата ОСОБА_1 за посадою головного державного ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у Приморськлому районі м.Одеси, з якої призначено пенсію, для її перерахунку з 01.05.2016р., становить: посадовий оклад - 2585грн., надбавка за ранг (інспектор податкової служби І рангу) - 400грн., надбавка за вислугу років (50%) - 1292,50грн., премія (73,8%) - 1907,73грн., інші виплати (винагорода за вислугу років, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) - 10462,73грн.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016року визначалися статтею 37-1 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу", відповідно до якої у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Разом з тим, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу" викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015р. законодавецем делеговано Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання в період з 01.01.2015р. по 01.12.2015р. знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №865, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, пунктами 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" №3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців, та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015р., пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України №865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: "форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

При цьому, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, означена Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" не містить.

Отже, з 01.12.2015р. по 01.05.2016р. чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Натомість, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015р. прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII, котрий набув чинності 01.05.2016р., у зв'язку з чим положення Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII "Про державну службу" частково втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Водночас, у ст.90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність, діюче законодавство України не містить.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 безпідставно посилається на порушення Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у м.Одесі під час вирішення питання щодо перерахунку пенсії положень статті 22 Конституції України, адже ані Закон України від 28.12.2014р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані стаття 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII, не визнано неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

У рішенні від 03 червня 2014 року у справі за заявою Валентини Ніканорівни Великоди проти України № 43331/12, Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010року після внесення у 2011році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що вказані зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У даному рішенні Суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Також, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду.

Також, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідно до статті 58 Конституції України права на перерахунок пенсії не можуть бути позбавлені державні службовці, які вже вийшли на пенсію, оскільки право на перерахунок пенсії у відповідної особи виникає станом на час виникнення обставин, з якими особа пов'язує право на такий перерахунок, а не з часу її виходу на пенсію.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові від 07 листопада 2017року (справа №21-953а17), та Верховним Судом у Постанові від 23.01.2018року (справа №К/9901/1641/18).

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не передбачено можливості її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 19.03.2018року НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язання Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з 01.04.2018р. відповідно до вимог статтей 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції 1993року, що діяла на момент призначення пенсії), та довідки Державної податкової інспекції у Приморськлому районі м.Одеси №19389/М/15-53-05-41 від 31.08.2016р., виходячи з розрахунку 80% суми всіх складових середнього розміру заробітної плати 16647,96грн., без обмеження граничного розміру пенсії, зі збереженням існуючого розміру фіксованої індексації пенсії, та з урахуванням проведених виплат

Вищевикладене спростовує твердження позивача, викладені у позовній заяві.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Одесі про визнання неправомірним та скасування рішення від 19.03.2018р. НОМЕР_2 щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання вчинити певні дії, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (65113, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Одесі (65121, м.Одеса, вул.Ільфа і Петрова,4-А, ) про визнання неправомірним та скасування рішення від 19.03.2018року НОМЕР_2 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язання здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з 01.04.2018р. відповідно до вимог статтей 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції 1993року, що діяла на момент призначення пенсії), та довідки Державної податкової інспекції у Приморськлому районі м.Одеси №19389/М/15-53-05-41 від 31.08.2016р., виходячи з розрахунку 80% суми всіх складових середнього розміру заробітної плати 16647,96грн., без обмеження граничного розміру пенсії, зі збереженням існуючого розміру фіксованої індексації пенсії, та з урахуванням проведених виплат, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.