Справа № 2034/2-а-1956/10
Суддя: Шинкарчук Я. А.
Дата ухвалення: 2010-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №2-а-1956/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2010 року Харківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді - Шинкарчук Я.А. за участю секретаря - Венедіктової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 обласний центр по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації на бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області та ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації щодо перерахунку пенсії особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати неправомірними дії відповідачів-Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області, Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області та третій особи ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної основної пенсії, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю та нарахуванні виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2006року по момент винесення рішення зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області усунути порушення, провести з 01.01.2006року по момент винесення рішення перерахунок та виплату недоотриманої суми державної пенсії, в розмірі не менш 8 мінімальних пенсій за віком, згідно ст.49,ч.4,ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області усунути порушення і провести виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з моменту здійснення правопорушення, а саме за період з 2006- 2009р.р.,згідно ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати третю особу ОСОБА_2 обласний центр по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації усунути порушення і провести виплату згідно ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з моменту здійснення правопорушення, а саме за період 2006-2009р.р.; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області в подальшому виплачувати основну пенсію як інваліду 2 групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою , в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи із розміру 75% мінімальної пенсії за віком і до зміни Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи»;зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області і в подальшому виплачувати щорічну разову допомогу на оздоровлення як інваліду 2 групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі 5 мінімальних заробітних плат і до зміни Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того просить стягнути з відповідачів витрати по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 500,00грн. в рівних частинах та просив справу розглядати за його відсутністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС , йому встановлена 2 група інвалідності та віднесено до 1- ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст..54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках розмірі пенсій інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2-ої групи інвалідності мінімальних пенсій за віком. Однак, УПФУ в ОСОБА_2 районі Харківської області цих вимог Закону не дотримується, керуючись при цьому Постановами КМУ, що в свою чергу порушує його Конституційні права щодо нарахування пенсії, крім того вона має право на отримання щорічної суми на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, згідно положення ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та представив письмові заперечення, в яких зазначено, що позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПФУ в ОСОБА_2 районі Харківської області та отримує пенсію 1 категорії, по інвалідності 2 групи, внаслідок захворювання, отриманого при ліквідацій аварії на ЧАЄС, згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії ОСОБА_3 згідно ч.4ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», був визначений, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлено не був. Оскільки прожитковий мінімум є базовим державним, соціальним стандартом, тому встановлення розмірів збільшення пенсій та застосування прожиткового мінімуму є предметом законів України, тому має бути визначено законодавцем і не належить до компетенції управління. Ст.62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Ст.63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплює норму,якою встановлюється, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету, тобто виконання цього Закону залежить від фінансування ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та представив письмові заперечення, в яких зазначив, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2009роки ОСОБА_3 була нарахована та сплачена у відповідності до Законів України «Про державний бюджет України» на відповідні роки, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р.№ 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник відповідача ОСОБА_2 обласний центр по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином,тому суд вважає розглядати справу за його відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає позов таким що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в ОСОБА_2 районі Харківської області, як учасник ліквідації аварії на ЧАЄС 1 категорії, по

інвалідності 2 групи у звязку з захворюванням, що повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЄС.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по 1 групі інвалідності-10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по ПІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям - інвалідам - 3 мінімальних пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ст. 54 зазначеного Закону передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсій проводиться відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення" .

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам 1 групи-100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

При таких обставинах позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком і як інваліду 3 групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, розмір пенсії не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46).

Відповідно до ч.2ст..19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ч.4ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже виходячи з принципу пріоритетності закону над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії по відношенні до позивача, підлягають застосуванню ст..ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України, на підставі яких були нараховані та перераховувалися пенсії позивачеві, оскільки останні суттєво звужують обсяг встановлених законом прав.

Постанови Кабінету Міністрів про перерахунок пенсії інвалідам внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС, на які посилається відповідач є підзаконними актами. Які протирічать Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому суд не може прийняти до уваги положення ч.Зст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком,

що передбачено ст..ст.49,50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст..58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-УІ від 28.12.2007р. затвердженого на 2008рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01 січня- 470,00грн.,з 01 квітня 482,00грн.,з 01 жовтня-498грн..

Відповідно до ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1,ІІ.ІІІ,ІУ категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому позивачеві слід було визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка згідно ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"статпо 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по І групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: по І групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по І групі інвалідності - 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; дітям-інвалідам - 70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Також, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, протягом періоду часу з 1.01.2008 року до 22.05.2008 року діяла нова редакція ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що зумовлює відсутність підстав для визнання

неправомірними дій відповідача по виплаті позивачу пенсії у розміру нижчому, ніж 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії нижче ніж 75% мінімальної пенсії за віком.

Отже, органи Пенсійного фонду України, здійснивши у зазначений період, виплату пенсії у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, правомірно діяли, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Таким чином, з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року органи Пенсійного фонду України не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції закону від 06.06.1996 р., оскільки протягом цього часу положення вказаного закону в зазначеній редакції не діяли.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 22 травня 2008 року під час обчислення пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. та статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006 р.

Тому з 01.01.2007року по 31.12.2007року та з 22.05.2008року при визначенні розмірів основної та додаткової пенсій позивачу управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області повинно було діяти згідно приписів базових законів, а саме відповідно до вимог ст..50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вимог ч.1ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У 2006, 2007 та 2009 роках положення ст..ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінювалися. Тому позивач мав право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком і як інвалід II групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, та розмір його пенсії з 01.01.2006, по 31.12.2007 та з 22.05.2008 років не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС що визнані інвалідами 2 групи передбачено щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з довідки наданої Управлінням праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації позивачу була виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2006рік у січні 2007року; за 2007 у грудні 2007року; за 2008 рік у серпні 2008року; за 2009рік у лютому 2009року у розмірі 120,00 грн. за кожен рік.

У звязку з ти, що дія ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була зупинена на 2006 в частині виплати допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із п. 37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 р.» від 20 грудня 2005 р., який не визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України до теперішнього часу, тому позивач не мав право у 2006 р. на отримання допомоги на оздоровлення в більшому розмірі ніж йому було нараховане та виплачено. Отже органи соціального захисту здійснивши виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2006рік у розмірі 120,00грн. діяли правомірно.

Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію в частині надання безпроцентних та пільгових позик - пунктів 21 і 29 частини першої статті 20, пунктів 1 і 7 частини першої статті 21, пунктів 5 і 12 частини першої статті 22, пункту 1 частини першої статті 23, пункту 5 частини першої статті 36; в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - пунктів 6 та 8 частини першої статті 30, пункту 1 частини першої статті 36, абзаців другого, третього та четвертого частини першої статті 37, абзаців другого, третього, четвертого частини першої та частини другої статті 39, статей 40, 41, 44, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2008 рік дію частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-УІ, яким зупинено на 2008 рік положення ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, і тому відповідач з 22.05.2008 року під час виплати щорічної допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 28.02.1991р.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 09.07.07р.по 31.12.2007року та з 22.05.2008року під час виплати щорічної допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 28.02.1991р.

Отже, в період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та в період з 01.01.2008 року по

22.05.2008року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених статтею 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли. Однак, як вбачається з наданої довідки, позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2007рік у грудні 2007року; за 2008 рік у серпні 2008 року у розмірі 120,00грн. за кожен рік, тобто органи соціального захисту здійснивши виплату в значно нижчому розмірі ніж передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяли неправомірно. За період з 09.07.2007 по 31.12.2009 рік та з 22.05.2008 року виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення органами соціального захисту населення повинні здійснюватися у розмірі, який визначений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи», а саме інвалідам 2 групи в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

У 2009 році положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінювалися. Згідно ст..55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009рік» з 01 січня 2009року мінімальна заробітна плата становить 605,00грн. , зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення органами соціального захисту населення повинні здійснюватися у розмірі, який визначений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи», а саме учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорій інвалідам 2 групи в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Однак, позивач в супереч діючого

Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік в значно нижчому розмірі, оскільки у цей період повинен був отримати щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1ст.2 КАС України, завдання адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стосовно пропущеного позивачем строку для звернення до суду за захистом своїх прав, суд зазначає, що відповідно до ч.2ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу,що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Крім того, згідно статті 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сімям за втрату годувальника. Відповідно до п. З ч.І ст. 268 Цивільного кодексу України, позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю не поширюється.

За змістом ч. З ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, ніж річний строк, передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу ч.2ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. З ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України та ч.ч. 2 та 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що на вимоги позивача на перерахунок призначених основної та додаткової пенсії та відшкодувати шкоду, заподіяну його здоровю, строки позовної давності не поширюються та річний строк звернення до адміністративного суду не застосовується.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації то в задоволенні їх слід відмовити, оскільки зазначена особа не є відповідачем по даній справі.

Між тим, виходячи зі змісту позову та для повного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за необхідне визнати противоправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області по невиконанню Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» яка призвела до порушень прав позивача.

Крім того, суд в вимогах позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. відмовляє за необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.2ст.19 Конституції України,ст..50;ч.4,ст..54;ст..ст.67,71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91р. в редакції закону від 09.07.07р.; ст..54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008рік та про змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р.107-У, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; ст..ст.71,72,86,94,98,99,100,160- 163,п.4ч.2;ст..162,ст..ст.167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області щодо призначення та перерахунку ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, що порушує його права та свободи за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2007 р. та з 22 травня 2008 р. по 26.07.2010 року

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі Харківської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок основної пенсії як інваліду 2 групи по захворюванню, повязаному з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, у розмірі восьмі мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХП, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленою ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне Страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV та провести відповідні виплати за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2007 р. та з 22 травня 2008 р. по 26.07.2010 року.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області щодо перерахунок та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за

2007.2008та 2009р.р.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області усунути порушення і провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за

2007.2008та 2009 р.р.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На постанову протягом 10 днів з дня її проголошення може бути подано заяву про апеляційне оскарження, після чого протягом 20 днів може бути подано апеляційну скаргу, через Харківський районний суд до Апеляційного суду Харківської області або в порядку ч. 5 ст. 186 Кодексу Адміністративного Судочинства України.

Суддя Я.А.Шинкарчук