Справа № 817/152/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2018 року м. Рівне №817/152/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» до Управління Держпраці в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» (далі іменується - позивач) до Управління Держпраці в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2017 №000145, відповідно до якої на позивача накладено штраф в розмірі 96000 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що за результатами проведеної перевірки відповідачем в акті перевірки було зазначено про те, що у виконанні робіт ОСОБА_1 вбачаються ознаки трудового договору, однак працівник на підприємство не був оформлений належним чином. Позивач не погоджується з таким твердженням, оскільки відповідно до укладених цивільно-правових угод, даний працівник виконував певні роботи та надавав послуги, за що отримував винагороду. Однак, на думку позивача, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим відносинам. Крім того, товариство наголошує, що дані цивільно-правові угоди не визнавалися судом недійсними. Тому, позивач вважає, що постанова про накладення штрафу є протиправною, а відтак просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Управління Держпраці у Рівненській області подало відзив на адміністративний позов, в якому зазначило про правомірність застосування до позивача штрафу за виявлені порушення під час перевірки. Цивільно-правові угоди, укладені між позивачем та ОСОБА_1, передбачають виконання робіт - «водій автотранспортних засобів». Однак, це професія, а не робота як певна процедура, процес чи завдання. Крім того, даний працівник проходив інструктаж з питань охорони праці, йому виплачувалася винагорода в розмірі мінімальної заробітної плати. Все це свідчить про наявність ознак строкового трудового договору. А відтак, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

20 березня 2018 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якому вказав, що цивільно-правові угоди, укладені з ОСОБА_1, не містять будь-яких однак трудового договору, тому позивач наполягає на протиправності оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 14.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.04.2018 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 03.05.2018, не прибув, подав клопотання про те, щоб не розпочинати судовий розгляд справи, оскільки позивач має намір врегулювати спір у досудовому порядку.

Однак, дане клопотання суд вважає необгрунтованим та безпідставним, оскільки врегулювання спору у досудовому порядку, як просить позивач, не є можливим, оскільки спір між Товариством з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» ді Управлінням Держпраці в Рівненській області щодо оскарження постанови вже є предметом розгляду даної судової справи.

Будь-якого клопотання про врегулювання спору за участю судді позивач не подавав. Крім того, таке врегулювання можливе до початку розгляду справи по суті, а відповідно до ухвали суду від 12.04.2018 справа призначена до судового розгляду. Інших заяв про відмову від позову, залишення позову без розгляду, примирення сторін позивачем надано не було.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу начальника Управління Держпраці у Рівненській області від 22.11.2017 №658 та направлення на перевірку від 22.11.2017 №615-Н/, головним державним інспектором відповідача здійснено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якого складено акт від 27.11.2017 № 34А/04-14 (а.с.8-10).

Згідно з п.1.1 акту встановлено порушення ТОВ Городоцький завод «Будматеріали і К» вимог частин першої та третьої 24 КЗпП України, а саме: на підприємстві укладено цивільно- правові договори з ОСОБА_1, які містять ознаки трудового договору. Таким чином, працівник допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Так, товариством з ОСОБА_1 були укладені цивільно-правові угоди від 20 березня 2017 року №1 та №2, відповідно до яких виконавець - ОСОБА_1 зобов'язується, зокрема «виконати наступні роботи: водій автотранспортних засобів» (угода №1) та «надати послуги водія по перевезенню вантажів» (угода №2).

Перевіркою встановлено, що у виконанні ряду робіт вбачаються ознаки професії. З даною особою договори укладаються неодноразово протягом певного часу. Усі укладені цивільно-правові договори мають ознаки строкового трудового договору, оскільки у договорах зазначені терміни їх дії.

21 грудня 2017 року заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області прийнята постанова № 000145 про накладення уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 96000 грн. на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, у зв'язку з порушенням вимог статей 24, 253 КЗпП України, а саме: у виконанні робіт за цивільно-правовими договорами з ОСОБА_1 вбачаються ознаки трудового договору, проте працівника допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; не нарахований та не сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.12-13).

Не погодившись з прийнятою постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» звернулося до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р «Питання Державної служби з питань праці» на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 вказаного Положення, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Положення про територіальні органи затверджені наказами Держпраці згідно з Положенням про Головне управління Державної служби України з питань праці в областях, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 за №438/26883.

Управління Держпраці у Рівненській області відповідно до свого Положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 №8, є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (чинним на момент проведення перевірки) (далі Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390, проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами перевірки, що передбачено пунктом 7 Порядку № 390, складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

У відповідності до пункту 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509), Порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Пунктами 3, 4 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд

Пунктом 8 Порядку № 509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу №000145 від 21.12.2017 слугувало встановлене в ході перевірки порушення позивачем вимог, зокрема: статей 24 та 253 Кодексу законів про працю України.

Щодо суті порушень, виявлених під час перевірки, то судом встановлено наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Частинами першою та третьою статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина перша статті 23 КЗпП України передбачає, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

У відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу наведеного вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Отже, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами.

Частинами першою та другою статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Суд дійшов висновку, що розмежування цивільно-правових і трудових договорів за критерієм їх предмета (об'єкта) полягає у тому, що, якщо фізична особа взяла на себе обов'язок передати замовнику результат роботи, яку вона самостійно організовує та виконує на власний ризик, за відсутності контролю за процесом виконання з боку замовника - це договір підряду або інший цивільно-правовий договір. У разі, якщо громадянин виконує роботу за умов керівництва та контролю іншої сторони, що прийняла на себе обов'язок організувати працю, одержала право давати вказівки щодо послідовності проведення робіт, то це трудовий договір, адже підрядник не виконує роботу на свій ризик, а погоджує свою діяльність з роботодавцем, якого більше цікавить не результат праці, а власне праця працівника на конкретній ділянці та в обумовлений час у процесі виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ Городоцький завод «Будматеріали і К» (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) укладено цивільно-правову угоду №1 від 20.03.2017, відповідно до якої виконавець зобов'язується «виконувати наступні роботи: водій автотранспортних засобів». Крім того, 20.03.2017 укладено ще один цивільно-правовий договір №2, умовами якого передбачено надання виконавцем «послуг водія по перевезенню вантажів». Договори підписані сторонами, договір №2 набирає чинності з дня його підписання і діє до 20.09.2017.

Фактично, водій автотранспортних засобів - це професія, а не виконання певної роботи чи надання послуг.

Відповідно до наданих пояснень директора підприємства під час перевірки, ОСОБА_1 надавав послуги по перевезенню сировини для виробництва цегли в межах території підприємства та залучався до ремонтних робіт устаткування, що вимагає дотримання технологічного процесу (а.с.42).

Зазначена особа виконувала роботу під контролем та за вказівкою адміністрації підприємства, що прийняла на себе обов'язок організувати працю. Для товариства було важливо не стільки отримання кінцевого результату роботи підрядника, скільки сам процес виконання цієї роботи протягом обумовленого часу.

Крім того, під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 проходив вступний інструктаж з питань охорони праці 16.03.2017 та повторний інструктаж - 12.05.2017, що підтверджено журналами реєстрації та не заперечується позивачем (а.с.43-47).

В самих цивільно-правових угодах не зазначено обсяг робіт та наданих послуг, які необхідно виконати виконавцю, акти виконаних робіт не складалися.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача, які містяться в акті перевірки, що зазначена вище особа виконувала трудові функції, а цивільно-правові угоди, укладені з ОСОБА_1 мають всі ознаки трудового договору.

Так, частиною третьою статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 253 КЗпП України регламентовано, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків відповідальність у формі штрафу в тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, відповідальність несуть юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю.

Враховуючи вищенаведене, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2017 № 000145 є правомірною та прийнятою відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінюючи надані у справі докази, виходить із принципів адміністративного судочинства - змагальність, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин справи, згідно із яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, враховуючи, що порушення вимог діючого законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивачем, що було предметом перевірки, підтверджено, тому наявні правомірні підстави для застосування штрафних санкцій.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» до Управління Держпраці в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2017 №000145 до задоволення не підлягають.

Згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати на користь позивача не стягуються.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод «Будматеріали і К» (; вулиця Б. Штейнгеля, 88, село городок, Рівненський район) до Управління Держпраці в Рівненській області (; вулиця Лермонтова, 7, місто Рівне, 33028) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2017 №000145 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 травня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.