Справа № 813/4518/17
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/4518/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Телиці О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправними дій та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, із вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, викладену у листі від 17.11.2017 року №Р-13696/0-8574/6-17;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року в адміністративній справі №813/365/17 позов задоволено частково, зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га за рахунок земель запасу, яка розташована: смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області та відповідає наданим графічним матеріалам, на яких зазначене бажане місце та розмір земельної ділянки з урахуванням висновків суду. Позивач вказує, що за результатами повторного розгляду клопотання від 18.11.2016 року відповідачем повторно йому відмовлено у задоволенні клопотання, із посиланням на положення Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 року. На думку позивача, вказана повторна відмова не відповідає нормам чинного законодавства та є протиправною. Тож, з метою відновлення порушених прав позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Ухвалою суду від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 01.02.2018 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Великолюбінську селищну раду Городоцького району Львівської області.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. Згідно наданого до суду відзиву, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на правомірність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення, оскільки позивач не дотримався усіх вимог законодавства для надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, не набув права «правомірного очікування», яке б підлягало судовому захисту.

У підготовчому засіданні 17.04.2018 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача подав до суду письмові пояснення по суті спору. У своїх поясненнях третя особа зазначила, що не заперечує щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради в с.Кудрява Городоцького району Львівської області, згідно наданих графічних матеріалів.

Позивач у судове засідання, призначене на 25.04.2018 року не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує і просить суду позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила і просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області. У відповідності до ст.122 Земельного кодексу України, позивачем до клопотання було додано: копію паспорту, копію ідентифікаційного коду та викопіювання з кадастрової карти (плану) із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відповідач листом №Р-16288/0-8315/6-16 від 23.12.2016 року відмовив у наданні позивачу такого дозволу. Відмова вмотивована тим, що при прийнятті рішень щодо розпоряджень землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідач враховує обовязковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. При цьому, у звязку із тим, що Великолюбінська селищна рада не надала погодження щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу на підставі п.7 ст.118 ЗК України.

Не погодившись із висновками Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року в адміністративній справі №813/365/17 позов ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме: зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу, яка розташована: смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області та відповідає наданим графічним матеріалам, на яких зазначене бажане місце та розмір земельної ділянки з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеної постанови суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянуто клопотання позивача від 18.11.2016 року та листом від 17.11.2017 року №Р-13696/0-8574/6-17 повідомлено, що відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 07.06.2017 року №413, Держгеокадастр та його територіальні підрозділи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу. Головне управління Держгеокадастру у Львівській області опублікувало інформацію про перелік ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у четвертому кварталі 2017 року на території Львівської області. Земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства не увійшла до вказаного переліку. З урахуванням наведеного, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо такої відмови та вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.2 ст.116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.в) ч.3 ст.116 ЗК України).

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч.2 ст.22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином України та має право на набуття права власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства.

За приписами частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В силу ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст наведених норм, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Так, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

Отже, оскільки підстави для відмови у наданні дозволу є вичерпними, а тому суд приходить до висновку щодо протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з приводу відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, викладену у листі від 17.11.2017 року №Р-13696/0-8574/6-17.

З приводу посилань відповідача про відмову позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із посиланням на вимоги постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 року, то суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 року «Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у звязку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено.

Враховуючи вищевикладене, відповідач відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 року, діяв всупереч наданим Земельним кодексом України повноваженням.

Окрім того, суд критично оцінює посилання відповідача на право «правомірного очікування» як підставу для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у звязку з тим, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства не увійшла до вказаного переліку ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у четвертому кварталі 2017 року на території Львівської області.

Водночас, суд відзначає, що чинне земельне законодавство не передбачає такої умови отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності, як включення бажаної до відведення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, що передаються в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області, сформованого територіальним органом Держгеокадастру.

Більш того, формування таких щоквартальних переліків за формулою, розрахованою в залежності від площі земельних ділянок, право оренди на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу, невиправдано звужує право громадянина на безоплатну приватизацію земельної ділянки, оскільки ставить його у залежність від виконання територіальним органом Держгеокадастру плану продажу права оренди.

Тому, посилання відповідача у листі від 17.11.2017 року на відповідний перелік, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, на переконання суду, є безпідставним, оскільки це суперечить частині 7 статті 118 ЗК України.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 5 КАС України, способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Оскільки протиправні дії/бездіяльність відповідача полягають у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині 6 статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У разі неприйняття такого рішення у належній формі упродовж встановленого законом строку, тобто у разі протиправної бездіяльності відповідача, особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України).

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 ст.118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, суд розяснює ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Закон не забороняє діяти так само і у разі прийняття відповідним органом у належній формі рішення про відмову у наданні дозволу з підстав, які особа вважає незаконними.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.22 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року №858-IV землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Таким чином, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути договір або судове рішення.

Отже, у разі протиправних дій/бездіяльності відповідного органу у вигляді ненадання дозволу у належній формі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений строк, відповідно до абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України, особа має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У звязку із наведеним, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області як передчасної.

Окрім того, суд наголошує, що відповідачем повторно не розглянуто клопотання позивача у належний спосіб.

ОСОБА_3 Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення та користуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 18.11.2016 року та вирішити питання про надання або відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області оформленого належним рішенням субєкта владних повноважень наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

При цьому, при повторному розгляді клопотання відповідачем в обовязковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема, щодо підстав скасування оскаржуваної відповіді-відмови від 17.11.2017 року.

Щодо посилань відповідача на втручання суду при вирішенні спору у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, то суд такі не бере до уваги та розяснює таке.

Один з доводів касаційної скарги стосується втручання суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» субєкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року у справі №К/800/6863/15, від 29.11.2016 року №К/800/17306/16, №К/800/17393/16 від 29.09.2016 року, №К/800/13317/15 та від 17.12.2015 року №К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки субєкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобовязаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобовязати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 року у справі №К/31204/15).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною 6 статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Наведене узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 року у справі №К/9001/4400/17.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Щодо судових витрат, то такі, у відповідності до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають частковому поверненню.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, викладену у листі від 17.11.2017 року №Р-13696/0-8574/6-17.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 18.11.2016 року та вирішити питання про надання або відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області.

У задоволенні позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (місцезнаходження: пр.В.Чорновола, 4, м.Львів, 79019; ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1) судові витрати в сумі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03 травня 2018 року.