Справа № 803/407/18
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року ЛуцькСправа № 803/407/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів від 13.12.2017 року №2612-аг «Про результати службового розслідування» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, від 15.02.2018 року №54-ос «По особовому складу» в частині припинення контракту та звільнення з військової служби ОСОБА_1 в запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від 27 лютого 2018 року №69-ос «По особовому складу» в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 з 06.09.2013 року по 27.02.2018 року проходить військову службу у Луцькому прикордонному загоні у військовому званні «старшого сержанта» за контрактом, який укладений строком на 3 роки. По закінченню терміну дії контракту ним орієнтовно у перших числах вересня 2016 року подано рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 про бажання укласти новий контракт про проходження військової служби, який укладено не було. Як пояснили службові особи кадрового підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , дія контракту автоматично продовжується на 18 місяців у зв`язку з оголошеним в Україні особливим періодом. 09.10.2017 року, ознайомившись з матеріалами особової справи, ОСОБА_1 стало відомо, що до справи долучено новий контракт про проходження військової служби, який позивач нібито уклав 06.09.2016 року з начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про проходження військової служби по 05.09.2019 року.

Як зазначив позивач, контракт від 06.09.2016 року є підроблений, що стверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження. 02.12.2017 року позивач звернувся до начальника Луцького прикордонного загону із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби відповідно до пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту, оскільки термін дії укладеного з ним контракту про проходження військової служби закінчився.

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 стало відомо про наказ начальника Луцького прикордонного загону від 10.11.2017 року №260-ос «По особовому складу» яким позивача зараховано до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Ознайомившись із зазначеним наказом ОСОБА_1 повідомив командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вибути до нового місця служби не може, оскільки термін дії укладеного з ним контракту про проходження військової служби закінчився 05.09.2016 року у той час, як завершився оголошений особливий період та не прийнято рішення щодо результатів розгляду поданого ним 02.12.2017 року рапорту про звільнення.

20.12.2017 року позивачу доведено до відома наказ начальника Луцького прикордонного загону від 13.12.2017 року №2612-аг «Про результати службового розслідування», яким йому за особливу недисциплінованість, безвідповідальність, порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилося у відкритій відмові виконувати наказ начальника Луцького прикордонного загону від 10.11.2017 року №260-ос оголошено сувору догану. Листом за вих. №30/16149 від 21.12.2017 року на поданий 02.12.2017 року ОСОБА_1 рапорт повідомлено, що підстави для його звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту відсутні, оскільки факт не укладення ним контракту 06.09.2016 року про проходження військової служби не знайшов свого підтвердження. У відповідь на що, 10.01.2018 року позивач звернувся до начальника Північного регіонального управління ДПС України з скаргою на неправомірні дії начальника Луцького прикордонного загону ДПС України з вимогою скасувати наказ начальника Луцького прикордонного загону від 13.12.2017 року №2612-аг «Про результати службового розслідування» в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення та вжити заходів щодо його звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, на що листом за вих. №62-199/0/2-18 від 09.02.2018 року отримав відповідь начальника Північного регіонального управління ДПС України про те, що порушень з боку командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не виявлено, а також визнано, що контракт про проходження військової служби 06.09.2017 року з позивачем не укладався і право на його звільнення з Державної прикордонної служби він набуде з 06.03.2018 року.

ОСОБА_1 11.01.2018 року начальнику Луцького прикордонного загону повторно подано рапорт з вимогою звільнити його з військової служби відповідно до пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту, оскільки термін дії укладеного з ним контракту про проходження військової служби закінчився 06.09.2016 року.

Проте начальник Луцького прикордонного загону будь-яких дій щодо звільнення позивача з військової служби згідно поданих рапортів не вжив, 15.02.2018 року наказом №54-ос припинив контракт та звільнив ОСОБА_1 з військової служби за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом №69-ос від 27.02.2018 року виключив ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За таких обставин, позивач вважає притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби відбувалось незаконно, внаслідок неправомірних дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , він змушений був виконувати обов`язки військової служби. Такі дії відповідача ОСОБА_1 вважає не правомірними та просить визнати протиправними та скасувати накази від 13.12.2017 року №2612-аг «Про результати службового розслідування» в частині накладення дисциплінарного стягнення, від 15.02.2018 року №54-ос «По особовому складу» в частині припинення контракту та звільнення з військової служби в запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від 27.02.2018 року №69-ос «По особовому складу» в частині виключення зі списків особового складу і всіх видів забезпечення, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що старшого сержанта ОСОБА_1 попереджено про дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи командування та звільнення з військової служби за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 12.02.2018 року, тобто за 15 днів до виключення зі списків частини 27.02.2018 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем стала наявність двох дисциплінарних стягнень: «сувора догана» (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №864-аг від 20.04.2017 року) та «сувора догана» (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2612-аг від 13.12.2017 року). Враховуючи наявність у позивача на момент попередження про звільнення з військової служби двох письмових дисциплінарних стягнень, у начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 були відповідні правові підстави для попередження ОСОБА_1 про звільнення та подальшого його звільнення з військової служби з вищенаведених підстав.

Як зазначив відповідач, з матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач систематично порушував військову дисципліну, за що притягувався у відповідності до Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності, тому видаючи накази про притягнення старшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, начальник Луцького прикордонного загону діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб визначений законом, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, неупереджено.

За вказаних обставин відповідач вважає, що дані накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставними, тому просить в адміністративному позові відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 17.04.2018 року позивачем вказано, що відзив не містить жодного спростування обставин та правових обґрунтувань, викладених в адміністративному позові, а також виданий 29.01.2018 року начальником Луцького прикордонного загону наказ №35-ос про внесення змін до наказу від 06.07.2016 року №148-ос про продовження дії контракту до 06.03.2018 року є незаконним, тому, що позивач 02.12.2017 року підлягав звільненню з військової служби відповідно до пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту, з дати подання відповідного рапорту. За таких обставин притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу начальника Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України №2612-аг від 13.12.2017 року «Про результати службового розслідування» є незаконним, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

В поданому запереченні від 23.04.2018 року відповідач зазначив, що на рапорти ОСОБА_1 від 02.12.2017 року та від 11.01.2018 року були надані відповіді та роз`яснення, та крім того, на рапорт від 11.01.2018 року керівником Луцького прикордонного загону було надано письмову відповідь за вих. №30/1042 від 25.01.2018 року, якою позивача повідомлено, що на час надання відповіді у керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно вимог чинного законодавства були відсутні належні правові підстави для звільнення позивача з військової служби. До рапорту від 11.01.2018 року ОСОБА_1 було долучено копію висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №393 від 27.12.2017 року. У зв`язку з наведеним був виданий наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №35-ос від 29.01.2018 року щодо внесення змін до наказу від 06.07.2016 року №148-ос в частині укладення нового контракту про проходження військової служби сержантом ОСОБА_1 на період до оголошення рішення про демобілізацію або до завершення особливого періоду з 06.09.2016 року (тобто до 06 березня 2018 року).

В подальшому позивача було звільнено з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №54-ос від 15.02.2018 року та 27.02.2018 року виключено з списків особового складу загону відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року було відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Враховуючи отримані від учасників справи відзив на позов, відповідь на відзив та заперечення, а також з огляду на завершення 30-денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2013 року між начальником Навчального центру Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_3 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 (три) роки з 06.09.2013 року по 06.09.2016 року.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав керівництву рапорт, в якому просив продовжити йому термін дії контракту для проходження військової служби за контрактом в лавах Державної прикордонної служби України, проте новий контракт з позивачем укладено не було.

Службовими особами кадрового підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу було пояснено, що у зв`язку із оголошеним в Україні особливим періодом, дія контракту автоматично продовжується на вісімнадцять місяців.

09.10.2017 року, ознайомившись з матеріалами особової справи, ОСОБА_1 стало відомо, що до справи долучено новий контракт про проходження військової служби, який позивач нібито уклав 06.09.2016 року з начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про проходження військової служби по 05.09.2019 року.

В матеріалах справи наявний контракт, укладений з ОСОБА_1 про проходження ним військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 (три) роки з 06.09.2016 року по 05.09.2019 року (а.с.77).

Висновком експерта від 27.12.2017 №393 за наслідками проведеної судово-почеркознавчої експертизи, призначеної у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2017 року за №0000170, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 в пунктах 5 та 7 контракту від 06.09.2016 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.10-17).

Позивачем було подано рапорти від 02.12.2017 року начальнику Луцького прикордонного загону полковнику ОСОБА_4 та від 11.01.2018 року Т.в.о. начальнику Луцького прикордонного загону підполковнику ОСОБА_5 , в яких просив звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, оскільки термін дії контракту закінчився 05.09.2016 року, а контракт, який міститься в особовій справі позивача підписаний не ним, а іншою особою, тому він є не дійсним (а.с. 18, 27).

За результатами розгляду рапорту від 02.12.2017 року відповідач листом від 21.12.2017 року за вих. №30/16149 повідомив ОСОБА_1 , що підстави для його звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту відсутні, оскільки факт не укладення ним контракту 06.09.2016 року про проходження військової служби не знайшов свого підтвердження (а.с. 28).

Згідно витягу з наказу начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління ДПС України від 29.01.2018 року №35-ос «Про внесення змін» внесені зміни до наказу начальника Луцького прикордонного загону від 06.07.2016 року №148-ос та викладено його в такій редакції: сержанту ОСОБА_1 , дільничному інспектору прикордонної служби 2 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б), на період до оголошення рішення про демобілізацію або до завершення особливого періоду з 6 вересня 2016 року (а.с. 79).

Разом з тим, суд зазначає, що, незважаючи на не укладення нового контракту, позивач з моменту закінчення строку дії попереднього контракту продовжував проходити військову службу та будь-яких рапортів щодо не укладення з ним нового контракту до вищого керівництва не подавав. Більше того, ОСОБА_1 добровільно висловив своє бажання продовжувати військову службу, подавши відповідний рапорт у вересні 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем стала наявність двох дисциплінарних стягнень: «сувора догана» (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №864-аг від 20.04.2017 року) та «сувора догана» (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2612-аг від 13.12.2017 року) (а.с. 21-23, 73-75).

Стосовно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №864-аг від 20.04.2017 року «Про результати службового розслідування», яким на старшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана», дане дисциплінарне стягнення було доведено до відома ОСОБА_1 встановленим порядком ще 26 квітня 2017 року, з яким позивач був ознайомлений та в порядку встановленим законодавством не оскаржував. Стосовно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2612-аг від 13.12.2017 року «Про результати службового розслідування», яким на старшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» встановлено, що проведеним службовим розслідуванням, призначеним наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2526-аг від 03.12.2017 року з метою профілактики правопорушень та недопущення втягування персоналу в протиправну діяльність 06.11.2017 року заступником начальника загону начальником відділу персоналу полковником ОСОБА_6 начальнику Луцького прикордонного загону подано службову записку з проханням призначити інспектора прикордонної служби 2 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого сержанта ОСОБА_1 на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п. Прикладники) відділу прикордонної служби «Вичівка» Луцького прикордонного загону (а.с. 50).

09.11.2017 року атестаційною комісією Луцького прикордонного загону (протокол №36) було прийнято рішення рекомендувати начальнику загону призначити старшого сержанта ОСОБА_1 на рівнозначну посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п. Прикладники) відділу прикордонної служби «Вичівка» ІІІ категорії (тип Б) Луцького прикордонного загону (а.с. 51-60).

Згідно із витягу з наказу начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління ДПС України №260-ос від 10.11.2017 року звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби 2 категорії групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п. Прикладники) відділу прикордонної служби «Вичівка» ІІІ категорії (тип Б) Луцького прикордонного загону (а.с. 61).

04.12.2017 року заступником начальника Луцького прикордонного загону-начальником відділу персоналу полковником ОСОБА_6 в присутності начальника відділу кадрів підполковника ОСОБА_7 , начальника фізичної підготовки і спорту відділення підготовки персоналу відділу персоналу капітана ОСОБА_8 , старшому сержанту ОСОБА_1 було доведено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №260-ос від 10.11.2017 року про його призначення на зазначену посаду відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у зв`язку із цим необхідність вибуття для подальшого проходження військової служби до нового місця служби. Однак, позивач повідомив, що вибувати до нового місця служби не буде, у зв`язку з цим заступник начальника загону начальник відділу персоналу полковник ОСОБА_6 наказав старшому сержанту ОСОБА_1 виконати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №260-ос від 10.11.2017 року, на що позивач відкрито відмовився виконувати даний наказ, що підтверджується Актом від 04.12.2017 року (а.с. 62).

Після відмови виконати наказ старшому сержанту ОСОБА_1 було додатково роз`яснено порядок проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, доведено зміст статей 402, 403, 407, 408, 409 Кримінального кодексу України, а також кримінальну відповідальність за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених даними статтями Кримінального кодексу України, що підтверджується письмовими поясненнями заступника начальника загону начальника відділу персоналу полковника ОСОБА_6 , начальника відділу кадрів підполковника ОСОБА_7 , начальника фізичної підготовки і спорту відділення підготовки персоналу відділу персоналу капітана ОСОБА_8 (а.с. 64, 65, 66).

ОСОБА_1 у своєму письмовому поясненні від 04.12.2017 року зазначив, що наказ начальника Луцького прикордонного загону №260-ос від 10.11.2017 року він виконати не в змозі тому, що 05.09.2016 року у нього закінчився строк дії контракту, він написав рапорт з проханням про звільнення з військової служби за контрактом та віддав його 02.12.2017 року особисто начальнику Луцького прикордонного загону (а.с. 63).

Наказ начальника Луцького прикордонного загону про переміщення для подальшого проходження військової служби до відділу прикордонної служби «Вичівка» позивач умисно та в період дії особливого періоду не виконав, за час проходження служби на займаній посаді в період з 31.10.2017 року до 10.11.2017 року зарекомендував себе незадовільно щодо організації прикордонної служби та порушував військову дисципліну, а також на час проведення службового розслідування мав одне не зняте дисциплінарне стягнення «сувора догана» за порушення в організації збору даних обстановки і добування інформації про правопорушення та підготовку до них (наказ начальника Луцького прикордонного загону №864-аг від 20.04.2017 року), що підтверджується службовою характеристикою наявною в матеріалах справи (а.с. 67).

Судом також встановлено, що 10.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Північного регіонального управління ДПС України з скаргою на неправомірні дії начальника Луцького прикордонного загону ДПС України, в якій просив скасувати наказ від 13.12.2017 року №2612-аг в частині накладення дисциплінарного стягнення та вжити заходів щодо звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 24-25).

Листом від 09.02.2018 року за вих. №62-199/0/2-18 начальник Північного регіонального управління ДПС України повідомив позивача про те, що порушень з боку командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не виявлено, а тому підстави для скасування наказу відсутні (а.с. 26).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Частиною першою статті 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 даного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону №2232-XII).

Тобто, вказаним Законом визначено два різні види проходження служби у Збройних Силах України. Добровільно уклавши контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України, позивач набув статуту військовослужбовця за контрактом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина друга статті 24 Закону №2232-XII).

При цьому, звільнення з військової служби регламентовано статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частин першої, другої цієї статті звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Звільнення зі служби проводиться, зокрема, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до частини дев`ятої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Так, за приписами статей 1, 2, 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Як передбачає стаття 51 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби), можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; е) пониження в посаді; є) пониження у військовому званні на один ступінь; ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; з) позбавлення сержантського (старшинського) звання; и) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Відповідно до вимог статей 83, 84, 85, 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Крім того, згідно зі статтями 84-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ та з метою належної організації проведення службових розслідувань в органах Державної прикордонної служби України та прийняття законних рішень за їх висновками, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.05.2005 року № 111 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України (далі Інструкція № 111).

Відповідно до пункту 5 цієї Інструкції рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування призначається письмовим наказом. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, мета та термін проведення, а також посадова особа (особи), якій (яким) доручено його проведення.

Підставою для призначення службового розслідування можуть бути рапорти посадових та службових осіб добового (прикордонного) наряду, командирів підрозділів, начальників служб, інших посадових осіб, окремих військовослужбовців, заяви (скарги) громадян, подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції, а також інші повідомлення про правопорушення, події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися (пункт 6 Інструкції № 111).

Як передбачено пунктами 13, 14 Інструкції № 111 особам, які проводять службове розслідування, надається право: отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки; ознайомлюватися і вивчати, у тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Посадові особи органів Державної прикордонної служби України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення щодо суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб.

Пунктом 17 Інструкції № 111 визначено, що розслідування має встановити:

- наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки;

- осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення;

- наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця;

- конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який вчинив правопорушення;

- вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій, які було порушено;

- ступінь провини кожної з осіб, причетних до правопорушення;

- форму провини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного;

- причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню;

- чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Відповідно до пункту 18 цієї Інструкції за результатами службового розслідування складається висновок, у якому, крім положень, визначених пунктом 17 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення; які вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій, які було порушено кожним із військовослужбовців; обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; висновок щодо наявності чи відсутності в діянні військовослужбовця складу дисциплінарного правопорушення та в чому воно (за наявності такого) полягало; пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності правами відповідного начальника (командира) без зазначення конкретного виду стягнення; інші заходи, які пропонується здійснити для усунення причин правопорушення та умов, що йому сприяли; дата складання висновку.

Висновки щодо допущених військовослужбовцем порушень в обов`язковому порядку повинні підтверджуватися посиланнями на наявні докази.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи результати службового розслідування оформленні Висновком, який затверджений начальником Луцького прикордонного загону 12.12.2017 року за особливу недисциплінованість, безвідповідальність, порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилося у відкритій відмові виконувати наказ начальника Луцького прикордонного загону від 10.11.2017 року №260-ос, інспектора прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби «Рівне» старшого сержанта ОСОБА_1 наказом від 13.12.2017 року №2612-аг притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення «суворої догани» та видано наказ начальником Луцького прикордонного загону від 15.02.2018 року №54-ос про припинення контракту та звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби в запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказом від 27.02.2018 року №69-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону і всіх видів забезпечення.

Таким чином, оскільки за матеріалами службового розслідування було можливо встановити та встановлено факт порушення старшим сержантом ОСОБА_1 військової дисципліни, систематичне невиконанням умов контракту, що стало підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 видано обґрунтовано, у визначений законом спосіб, з врахування усіх обставин справи, оскільки наявні у позивача два дисциплінарні стягнення, систематичне невиконанням умов контракту стали підставою для видачі начальником Луцького прикордонного загону наказів про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, припинення контракту та звільнення з військової служби, виключення позивача зі списків особового складу загону і всіх видів забезпечення.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги, в тому числі й щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 205, 229, 243, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук