Справа № 815/446/18
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/446/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гогомана О.В. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дій щодо відмови зарахувати час навчання неправомірними та зобов`язати зарахувати строк навчання до загального строку військової служби та до строку безперервної служби, перерахувати вислугу років на військовій службі та внести відповідні зміни щодо перерахунку років на військовій службі до особової справи, здійснити перерахунок грошового забезпечення,-

СУТЬ СПОРУ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 в якій з урахуванням уточнення позовної заяви просив:

1. Визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови зарахувати час навчання у до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою неправомірними.

2.Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 зарахувати строк навчання ОСОБА_1 у Чергігівському військовому ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та до строку безперервної служби.

3.Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років на військовій службі, вважаючи днем початку служюи 15 серпня 1996 року.

4.Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 внести відповідні зміни щодо перерахунку років на військовій службі до особової справи та інших документів ОСОБА_1 .

5. Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 вважаючи днем початку служби 15 серпня 1996 року та виплатити недоотриману різницю грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15.08.1996 р. по 12.06.1999 р. навчався у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військового-фізичною підготовкою, який знаходився в системі військової освіти Міністерства оборони України.

Після закінчення ліцею наказом начальника Головного управління освіти Міністерства оборони України зарахований до Київського військового інституту управління та зв`язку (м. Полтава). У 2003 р. наказом Міністерства оборони України № 260 присвоєне військове звання лейтенант, та направленей для подальшого проходження служби на посаді заступника командира роти з озброєння інженера роти тропосферного зв`язку батальйону тропосферного зв`язку до військової частини НОМЕР_2 , де перебував на посаді до 05.08.2003 р.

Позивач зазначив, що в подальшому проходив службу в військовій частині НОМЕР_3 на різних посадах.

Наказом Командуючого Повітряних Сил ЗСУ №566 від 03.12.2014 р. призначений на посаду начальника штабу-першого заступника начальника інформаційно-телекомунікайного вузла, на якій перебуває по теперішній час.

Також позивач зазначив, що під час його навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою діяв Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 р. №2232-ІІ, та частини 3 ст.4 «Тимчасового положення Про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами»: «Початком перебування на військовій службі вважається: день прибуття на навчання до військового-навчального закладу військового ліцею, вказаний у приписі виданому військовим комісаріатом для допризовників і військово зобов`язаних», чинних в період навчання його в ліцеї.

При оформлені особової справи позивача безпосередньо перед випуском із Київського військового інституту управління та зв`язку (м. Полтава) у 2003 р. співробітниками кадрового органу інституту було зроблено помилковий запис стосовно початку військової служби. Відповідно до цього запису початку військової служби є день зарахування до інституту 31.07.1999 р. Встановлення такої дати початку військової служби співробітникам кадрового органу пояснювалося вимоги законодавства чинного на момент оформлення особової справи.

З метою виправлення помилки під час обрахунку позивача безперервної служби він звертався з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про проведення перерахунку вислуги років, внесення змін у всі необхідні документи та проведення перерахунку грошового забезпечення, вважаючи день початку військової служби день вступу до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, а саме 15.08.1996 р.

До теперішнього часу прохання позивача за рапортом не виконано.

Позивач вважає, що командування військової частини порушує його права закріплені в Конституції України, а саме в ст.22 Основного закону встановлено, що при прийнятті нових законів та змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян України. Конституційні гарантії у повному обсязі і без будь яких обмежень поширюються на всі категорії громадян і на військовослужбовців теж.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі посилаючись на обґрунтування зазначені в уточноненому позові (а.с.19-22).

Ухвалою суду від 15.02.2018 р. прийнято позовну заяву та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу встановлено термін п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

18.04.2018 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та продовжено слухання справи по суті.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у запереченні проти позову (а.с.37-40).

Представник відповідача в обгрунтування заперечення зазначив, що навчання позивача у військовому ліцеї не є військовою службою, громадяни які навчаються в ліцеї є учнями а не курсантами та після закінчення військового ліцею офіцерське звання випускникам не присвоюється.

Таким чином навчання позивача у ліцеї не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходження військової служби, згідно з переліком її видів.

Враховуючи вищевикладене військова частина НОМЕР_1 вважає необґрунтованими посилання позивача в обґрунтування позовних вимог, що навчання у військовому ліцеї у відповідності до ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» має бути зараховано до вислуги років, оскільки відповідно до змісту статей 9,12,25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 25.03.1992 р., тільки курсантам навчання у військово-навчальних закладах зараховується як строкова військова служба, а громадяни які навчаються в ліцеях є учнями а не курсантами.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 з 15.08.1996 р. по 12.06.1999 р. навчався у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, який знаходився в системі військової освіти Міністерства оборони України.

Позивач після закінчення ліцею наказом начальника Головного управління освіти Міністерства оборони України №40 від 29.04.1999 р. на пільговій підставі (як випускник Військового ліцею) зарахований до Київського військового інституту управління та зв`язку (м. Полтава) поза конкурсом наказом начальника Інституту від 31.07.1999 №171.

20.06.2003 р. позивачу наказом Міністерства оборони України №260 присвоєне військове звання-лейтенант.

20.06.2003 р. позивач наказом Міністерства оборони України №206 направлений для подальшого проходження служби на посаді заступника командира роти з озброєння інженера роти тропосферного зв`язку батальйону тропосферного зв`язку до військової частини НОМЕР_2 (м. Одеса), де перебував на посаді до 05.08.2003 р.

05.08.2003 р. наказом Командуючого 60к ПП№026 позивач призначений на посаду командира радіорелейного взводу радіорелейно-кабельної роти батальйону зв`язку (рухомого командного пункту) військової частини НОМЕР_2 м. Одеса, на якій перебував до 24.02.2005 р.

24.02.2005 р. позивач наказом командира військової частини НОМЕР_3 №7 призначений на посаду начальника відділення засобів радіозв`язку приймального радіоцентру вузла зв`язку військової частини НОМЕР_4 м. Одеса, на якій перебував до 31.10.2006 р.

31.10.2006 р. позивач наказом командира військової частини НОМЕР_3 №52 призначений на посаду начальника відділення засобів радіо зв`язку приймайльного радіо центру батальйону зв`язку на якій перебував до 30.11.2007 р.

30.11.2007 р. позивач наказом командира військової частини НОМЕР_3 №78 призначений на посаду начальника радіобюро батальйону зв`язку на якій перебував до 22.12.2011 р.

22.12.2011 р. позивач наказом Командуючого Повітряних Сил ЗСУ № 915 призначений на посаду начальника відділення приймальних радіопристроїв відділу приймальних радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, на якій перебував до 03.12.2014 р.

03.12.2014 р. позивач наказом Командуючого Повітряних Сил ЗСУ №566 призначений на посаду начальника штабу-першого заступника начальника інформаційно-телекомунаційного вузла, на якій перебуває по теперішній час.

Суд встановив, що при оформленні особової справи позивача безпосередньо перед випуском із Київського військового інституту управління та зв`язку (м. Полтава) у 2003 р. співробітниками кадрового органу інституту було зроблено помилковий запис стосовно початку військової служби. Відповідно до цього запису початку військової служби є день зарахування до інституту 31.07.1999 р. Встановлення такої дати початку військової служби співробітниками кадрового органу пояснювалося вимоги законодавства чинного на момент оформлення особової справи.

13.02.2018 р. позивач з рапортом звернувся до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив зарахувати йому строк навчання у ліцеї у загальний строк військової служби та првести перерахунок грошового забезпечення з урахуванням терміну навчання в ліцеї.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону від 25.03.1992 року, та що діяла до 31.07.1999 року, початком перебування на військовій службі вважається: день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Відповідна норма дублювалась у абзаці 4 пункту 4 розділу першого «Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами», затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93, що діяв до 07.11.2001 року.

З 31.07.1999 року, тобто після закінчення позивачем навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, була змінена редакція статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно з якою початком проходження військової служби вже вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець, виключений наказом по військовій частині (військовому закладу, установі тощо) із списків особового складу.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду від 13.05.1997 року № 1-зп встановлено, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийнятими більш пізнього закону чи іншою нормативно-правового акту.

Також, у рішенні Конституційного Суду від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначено, що, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

На підставі викладеного суд бере до уваги саме статтю 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин, тобто у момент навчання позивача в Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, якою чітко було встановлено момент, з якого починається перебування на військовій службі та визначено, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. за №490 «Про реформу системи військової освіти» з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи створено ряд ліцеїв та ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 02.02.1993 №75 з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, подання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи створено Криворізький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою.

При цьому, на момент існування спірних відносин в законодавстві не визначалося різниці між поняттями ліцеїв та відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 метою створення таких навчальних закладів є удосконалення підготовки висококваліфікованих фахівців для Збройних Сил.

Суд вважає, що метою віднесення дати початку навчання у певних закладах до дати початку військової служби, є початок фіксації моменту, з якого на особу поширюються обмеження, обумовлені особливістю навчання, зокрема з моменту прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону від 25.03.1992 року, що діяла до 31.07.1999 року, тобто в редакції, що була чинною на момент закінчення позивачем навчального закладу, час навчання позивача у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою повинен бути зарахований йому до загального строку військової служби, адже день вступу до ліцею є днем початку військової служи.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, суд робить висновок, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно з п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового. Отже суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст 2, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:
1 Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови зарахувати час навчання у до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою неправомірними.

3.Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 зарахувати строк навчання ОСОБА_1 у Чергігівському військовому ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та до строку безперервної служби.

4.Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років на військовій службі, вважаючи днем початку служюи 15 серпня 1996 року.

5.Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 внести відповідні зміни щодо перерахунку років на військовій службі до особової справи та інших документів ОСОБА_1 .

6. Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 вважаючи днем початку служби 15 серпня 1996 року та виплатити недоотриману різницю грошового забезпечення.

7. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

8. Позивач- ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 травня 2018 р.

Суддя О.Я. Бойко

.