Справа № 804/6273/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 р. справа № 804/6273/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення № від 11.08.2017 р., -

в с т а н о в и в:

28 вересня 2017 року Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення № від 11.08.2017 р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, винесене Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача про застосування штрафних санкцій у сумі 72 578,25 грн. та нарахування пені в сумі 14 088,57 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є протиправним та підлягає скасуванню. Так, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2017 р. порушено провадження у справі про банкрутство Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго». Згідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» одночасно при порушенні справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій. При прийнятті оскаржуваного рішення, вказані обставини відповідачем не враховані, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 4-5).

Представником відповідача за довіреністю Шадир З.Д. подані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що податковим органом на підставі отриманих звітів встановлено порушення з боку позивача ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 р. У зв'язку з чим, в межах наданих повноважень податковим органом винесено рішення № від 11.08.2017 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплаті єдиного внеску. Вказане рішення було сформовано за період з 20.07.2016 року по 21.07.2017 року, тобто за зобов'язання, які виникли до введення мораторію. Таким чином, відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а.с. 22-24).

В судове засідання 23.11.2017 року представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача за довіреністю Шадир З.Д. в судовому засіданні 23.11.2017 року клопотань про допит свідків або проведення експертиз не заявляв, додаткових доказів у справі не надав.

Враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго» зареєстровано як юридична особа (код ЄДРПОУ за № 05472525) та знаходиться на податковому обліку в Нікопольській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в тому числі як платник єдиного внеску (а.с. 8).

11.08.2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Відповідно до вказаного рішення, до позивача застосовано штраф за період з 20.07.2016 року до 21.07.2017 року в сумі 72 578,25 грн., та нарахована пеня в сумі 14 088,57 грн., всього на загальну суму 86 666,82 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з ч. 2 статті 6 цього Закону, платник єдиного внеску, зокрема, зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 8 статті 9 Закону визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Пунктом 1 ч. 10 ст. 9 Закону встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону).

Положеннями статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв'язку з несплатою позивачем сум нарахованого єдиного внеску за період з 20.07.2016 по 21.07.2017 року податковим органом 11.08.2017 року було винесено оскаржуване рішення, яким нараховано штрафні санкції у сумі 72 578,25 грн. та пеню у сумі 14 088,57 грн.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5240/17 від 01.06.2017 р. порушено провадження у справі про банкрутство Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с. 10-16).

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 р. №2343 - ХІІ (далі - Закон №2343).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Частиною 3 вказаної статті Закону встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання.

Отже, враховуючи, що штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску були нараховані податковим органом після введення судом мораторію на задоволення вимог кредиторів, а термін виконання грошових зобов'язань позивача по сплаті єдиного внеску настав до дня введення мораторію, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 11.08.2017 р.

При цьому, суд враховує, що дія мораторію не розповсюджується на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, проте, в даному випадку мораторій стосується штрафних санкцій, які закон забороняє нараховувати під час дії мораторію, що не було враховано відповідачем під час винесення оскаржуваного рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України №К/800/1235/17 від 18.04.2017 року.

Крім того, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 07.05.2012 року №21-289а11, у якій, зокрема, зазначається, що за змістом абзацу 24 статті 1 Закону № 2343-XII, мораторій на задоволення вимог кредиторів, який в силу пункту 4 статті 12 названого Закону вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство, являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

В силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 р. «Про судову практику у справах про банкрутство», за змістом статті 12 Закону № 2343, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

З аналізу наведених норм законодавства суд приходить до висновку про наявність встановленої законодавцем заборони на застосування до підприємства штрафних санкцій після введення господарським судом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

З наведеного відповідачем розрахунку штрафної санкції за затримку сплати грошового зобов'язання по єдиному соціальному внеску вбачається, що нарахування пені та штрафної санкції здійснено за період з 20.07.2016 року до 21.07.2017 року, тобто за порушення термінів сплати єдиного внеску, строк сплати якого настав з 19.07.2016 року, та у проміжок часу, у який була чинна дія мораторію за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2017 р. у справі №904/5240/17.

Отже, оскаржуване рішення винесене відповідачем без наявних підстав у період дії заборони на його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем не доведена правомірність прийняття оскаржуваного рішення № від 11.08.2017 р. про застосування до позивача штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 72 578,25 грн. та нарахування пені в сумі 14 088,57 грн. за період з 20.07.2016 року по 21.07.2017 року, всього в сумі 86 666,82 грн., яке прийнято у період дії мораторію, введеного ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2017 р. у справі №904/5240/17.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 1 600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 188 від 21.09.2017 р. (а.с.3).

Отже, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160 - 162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 11.08.2017 р.

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» () судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 600,00 (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частини постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна